ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/1311/21 Номер провадження 11-кп/814/433/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000001 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.89 КК України не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

01 січня 2021 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання, в квартирі АДРЕСА_2 , спільно зі своїм колишнім однокласником ОСОБА_9 під час вживання спиртних напоїв, приблизно о 02 год. 30 хв. в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взяв кухонний ніж та підійшовши до ОСОБА_9 , який в цей час перебував в коридорі квартири, обхватив його лівою рукою за шию, притиснув його голову до своєї грудної клітини, та правою рукою в якій тримав ніж, завдав останньому два удари в ділянку грудної клітини, зліва, тим самим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження: колото-різану рану задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва, проникаючу до грудної порожнини з розвитком лівобічного гідропневмотораксу, а також непроникаючу колото-різану рану задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва. Після отриманих ножових поранень ОСОБА_9 вибіг із квартири на вулицю, а ОСОБА_8 залишився в квартирі та продовжив вживати спиртні напої. На прохання ОСОБА_9 , свідком ОСОБА_10 , який у цей час перебував неподалік будинку ОСОБА_8 , була викликана бригада швидкої невідкладної медичної допомоги та йому була надана своєчасна кваліфікована медична допомога.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати.

Зазначає, що суд дійшов неправильного висновку, не врахував його показання про те, що потерпілий першим на нього напав, завдав йому удару ножем, а він був вимушений захищатися від посягання потерпілого та завдав у відповідь удари ножем потерпілому.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст. 124 КК України.

Свої апеляційні вимоги мотивував тим, що ухвалюючи рішення суд безпідставно не врахував показання обвинуваченого, який зазначав, що він діяв з метою захисту від посягання потерпілого.

Під час допиту потерпілого не були встановлено обставини конфлікту, але суд відмовив у повторному допиті ОСОБА_9 .

Суд не звернув увагу на наявні у обвинуваченого тілесні ушкодження та наявність у ОСОБА_8 різано-колотої рани, що може свідчити про те, що потерпілий дійсно напав на обвинуваченого.

Вважає, що до показань свідка ОСОБА_11 , який є співробітником поліції, про відсутність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень необхідно відноситися критично, як і до показань експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Вважає, що в діях ОСОБА_8 вбачається перевищення меж необхідної оборони.

До початку апеляційного розгляду від прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова на адресу Полтавського апеляційного суду надійшла заява, в якій останній відмовляється від поданої ним апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який вказував про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Зі змісту поданих апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника убачається, що вирок ними оскаржуються в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Зокрема, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 заперечував наявність у нього умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, наполягаючи на тому, що такі його дії були направлені на захист від неправомірних дій потерпілого.

З огляду на вище викладене, обвинувачений стверджував про те, що його дії необхідно кваліфікувати як перевищення меж необхідної оборони.

Суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено на підставі показань потерпілого ОСОБА_9 , який детально описав обставини спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; показань свідків, у тому числі свідка ОСОБА_11 , який видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_8 в день скоєння злочину не бачив, а останній під час спілкування не повідомляв про наявність у нього поранення; даних протоколу огляду місця події від 1 січня 2021 року; та інших письмових доказах, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Разом з тим, місцевим судом досліджено, як доказ винуватості ОСОБА_8 , дані, що містяться у протоколах слідчих експериментів від 22 січня 2021 року проведених за участі як потерпілого, так і самого обвинуваченого ОСОБА_8 та доданими фототаблицями. В ході проведення якого потерпілий повідомив про обставини, які передували спричиненню йому тілесних ушкоджень та за яких вони йому були спричинені, а обвинувачений, окрім того, механізм нанесення потерпілому ножового поранення та спричинення йому поранення правої сідниці.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у висновках судово-медичних експертиз.

Зокрема, на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_9 були спричинені колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва проникаюча до грудної порожнини з розвитком лівобічного гідропнемвотораксу, що відноситься по ступеню тяжкості до тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя; непроникаюча колото-різана рана задньо-бокової поверхні грудної клітини зліва - легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).

Обставини на які посилається ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу та механізму спричинення йому тілесних ушкоджень.

Разом з цим, виникнення тілесних ушкоджень, встановлених у ОСОБА_9 при обставинах, на які посилається ОСОБА_8 в ході проведення з ним слідчого експерименту малоймовірно (т.1, а.с. 144-147).

Далі, за висновками судово-медичної експертизи встановлено наявність у ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження, у вигляді колото-різаної рани сідничної ділянки праворуч. Це пошкодження виникло від дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості та могло бути отримане не пізніше строку звернення до лікувальної установи (01.01.2021 р.).

Окрім того, судом першої інстанції в ході судового розгляду безпосередньо допитані судово-медичні експерти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повністю підтвердили свої наведені висновки в проведених судово-медичних експертизах, а саме № 09/153-С/2021 від 27.01.2021 та № 09/5-С/2021 від 02.01.2021, відповідно. Крім того, експерт ОСОБА_13 зазначив, що з урахуванням характеру та локалізації поранення виявленого у ОСОБА_8 , не виключається можливість його самоспричинення власною рукою.

Надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності досліджених під час судового розгляду доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, в даному випадку для ухвалення обвинувального вироку за ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , визнаного судом доведеним, із зазначенням у вироку місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, перевіривши доводи обвинуваченого та сторони захисту щодо наявності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.1 ст.121 на ст.124 КК України, колегія суддів знаходить їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та фактичних обставинах кримінального провадження, які були встановлені під час судового розгляду, з огляду на наступне.

Так, для того, щоб зробити висновок про те, що умисне тяжке тілесне ушкодження потерпілому було спричинено особою при перевищенні меж необхідної оборони, необхідно встановити чи перебувала ця особа взагалі у стані необхідної оборони, оскільки це є обов`язковою умовою для кваліфікації вчиненого за ст.121 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

За ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статях 118 та 124 КК.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» роз`яснено, що при розгляді справ про необхідну оборону необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалась, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Як прямо зазначено у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Встановлені під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 обставини кримінального правопорушення, зокрема щодо: подій, які передували словесному конфлікту між обвинуваченим та потерпілим; обставин, за яких обвинувачений та потерпілий перебували в квартирі розпиваючи спиртні напої, а також інших обставин, пов`язаних з нанесенням потерпілому тілесних ушкоджень, не дозволяють зробити висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони.

Посилання обвинуваченого та його захисника про наявність у ОСОБА_8 різано-колотої рани, яку наніс йому ОСОБА_9 , що може свідчити про те, що потерпілий дійсно напав на обвинуваченого, на переконання колегії суддів, жодним чином не підтверджується матеріалами провадження.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що мало місце посягання, від якого ОСОБА_8 захищався, не встановлено.

Сам ОСОБА_9 , будучи допитаним судом першої інстанції не підтвердив показання обвинуваченого в частині спричинення йому ножового поранення сідниці. Більше того, потерпілий під час допиту повідомив суду, що ОСОБА_8 декілька разів хизувався тим, що під час перебування в СІЗО отримав досвід як можливо уникнути відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 є обвинуваченим за ч.1 ст. 121 КК України у іншому кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи вказане, дані судово-медичної експертизи по ОСОБА_8 , показання судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який вказував про можливості самоспричинення тілесного ушкодження встановленого у ОСОБА_8 , беручи на уваги показання потерпілого та свідка ОСОБА_11 , який видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_8 в день скоєння злочину не бачив, а останній під час спілкування з ним не повідомляв про наявність у нього поранення, колегія суддів розцінює подальші дії обвинуваченого ОСОБА_8 щодо спричинення собі тілесних ушкоджень, способом захисту та бажанням уникнути відповідальності за скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що стороною захисту та обвинуваченим не наведено об`єктивних аргументів про наявність підстав для неврахування показань свідка ОСОБА_11 та судових експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Встановлені судом фактичні обставини, у тому числі ті, що ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, свідчать про те, що дії потерпілого ОСОБА_9 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальної та безпосередньої загрози заподіяння шкоди ОСОБА_8 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. Отже, вважати, що ОСОБА_8 , завдаючи удару ножем у життєво важливий орган грудну клітку, перебував у стані необхідної оборони, підстав немає.

За таких обставин, дії ОСОБА_8 , за встановлених судом фактичних обставин, за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та зміни вироку щодо останнього з метою перекваліфікації його дій на ст.124 КК України та призначення покарання відповідно до санкції цієї статті.

Вирішення місцевим судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

Призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати, що це покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, колегія апеляційного суду не вбачає.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, за наслідками апеляційного розгляду за скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , прийняти рішення, яким вирок, ухвалений щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а подані апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4