Справа № 458/18/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення, прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ,

потерпілий - Боринська сільська рада Самбірського району Львівської області повноважний представник ОСОБА_4 не прибула,

сторона захисту:

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Самбірського району Львівської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2022 року № 0000543 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Верхнє Турківського району Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одружений, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України,, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 у вересні місяці 2022 року (точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), приблизно о 14.00 год, з метою незаконної порубки лісу, з корисливих мотивів, будучи в лісовому масиві кварталу №23, обхід № 2 Надсянського лісництва Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», територія якого відноситься до регіонального ландшафтного парку «Надсянський», що знаходиться на території Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, незаконно зрізав бензопилою марки «SТІНL МS180», шляхом відокремлення від кореня, два сироростучі дерева породи «Смерека», загальною кубомасою 0,67 м. куб., таким чином ОСОБА_7 своїми діями завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 3566,46 грн.

Суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України незаконна порубка дерев у лісах на території природно заповідного фонду.

Дії ОСОБА_7 виразились у незаконній порубці дерев на території природно заповідного фонду.

Позицій учасників судового провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор звернув увагу, що 26.10.2022 року між прокурором в особі начальника Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст.ст.468,469,472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості. Також прокурор зазначив, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а також повідомив про відсутність потерпілих. Зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Позиція обвинуваченої особи.

Підсудній ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, свою вину визнав беззастережно повністю, просив призначити узгоджену міру покарання, згодний з умовами угоди, розуміє наслідки укладання угоди, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу та просив суд затвердити укладену угоду. В судовому засіданні повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді, правопорушення вчинив власними знаряддями - бензопилою марки «SТІНL МS180» та однією шиною «Saber» з ланцюгом, а не бензопилкою АЛ-КО ВКС 38140 та шиною до неї.

Позиція захисника обвинуваченої особи.

У процесі судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, оскільки така укладена в порядку, передбаченому ст.ст. 468,469,472 КПК України та відповідно підтвердив підписання письмової угоди в його присутності.

Позиція потерпілої сторони.

Потерпіла сторона не забезпечила самопредставництво, або при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про відправку поштового відправлення, просила справу слухати у їхню відсутність, при прийнятті рішення по справі покладаються на думку суду, не заперечують проти укладення угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Статтею 474 КПК України регламентований загальний порядок судового провадження на підставі угоди.

Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.246 КК України, підозрюваний у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення; щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодував заподіяну шкоду.

Також, сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_7 буде призначено покарання за ч.3 ст.246 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Розглядаючи в порядку ст..314 ч.3 п.1 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти відповідні рішення, в тому числі положеннями п.1 ч.3 зазначеної статті визначено, що суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.

Відповідно до ст..468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

За п.1 ч.4 ст.469 КПК, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів без будь-яких умов.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України, як незаконна порубка дерев у лісах на території природно заповідного фонду.

Дане кримінальне правопорушення, передбачене санкцією ч.3 ст.246 КК України згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином, оскільки згідно ч.4 ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст..66 КК України є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст..66 КК України, судом не встановлено.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки невиконання угоди, передбачені ст..476 КПК України, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним.

Не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Крім того, укладена угода не має преюдиціального значення для кримінальних проваджень щодо будь-яких інших осіб.

Також умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у своєчасному розкритті злочинів, а відтак затвердження угоди у даному провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи при мінімальних витратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури і суд.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому суд зазначає, що обумовлення сторонами угоди у її тексті факультативних питань, які не передбачені загальними вимогами до таких угод згідно з ст.472 КПК України (зокрема щодо пропонованого терміну іспитового строку та стягнення процесуальних витрат), та які належать до дискреційних повноважень суду при ухваленні вироку, є пропозиціями до суду, які самі по собі не порушують прав та свобод сторін.

Також суд бере до уваги, що наданою угодою передбачено покладення на обвинуваченого обов`язків щодо співпраці у викритті інших кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність суспільного інтересу в укладенні угоди.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні даної угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України.

В укладенні даної угоди згідно з ст.52 КПК України брав участь захисник.

Таку угоду не може бути укладено у провадженні, в якому бере участь потерпілий, тобто щодо злочинів чи кримінальних проступків, внаслідок вчинення яких було завдано шкоди правам та інтересам окремих громадян, інтересам юридичних осіб, а також у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, незалежно від кола суб`єктів, яким завдано шкоди внаслідок вчинення таких злочинів.

Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_7 відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість затвердження даної угоди та призначення підозрюваному узгодженого сторонами виду та міри покарання.

Згідно з ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відтак загалом суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

В постановах Верховного Суду від 27.02.2018 в справі №203/378/17 та 29.11.2018 в справі №761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в п.12 якої зокрема зазначено, що «чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні».

Таким чином, згідно зі ст.6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Дубенко проти України» від 11.01.2005 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та інші).

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_7 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати.

У кримінальному провадженні витрати на залучення експерта відсутні.

Згідно ст..374 ч.4 п.2 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про цивільний позов.

В рамках кримінального провадження прокурором в порядку ст.128 КПК України не було пред`явлено цивільного позову.

Згідно квитанції №0.0.54 від 18.11.2022 року у відділенні ПАТ «Приватбанк» ОСОБА_7 було здійснено сплату матеріальної шкоди інтересам держави в розмірі 3500,00 грн.

Окрім цього, згідно квитанції №0.0.1 від 05.01.2023 року у відділенні ПАТ «Приватбанк» ОСОБА_7 було здійснено сплату матеріальної шкоди інтересам держави в розмірі 67,00 грн.

Оскільки по справі наявні процесуальні витрати відсутні, суд в такому випадку не вирішує дане питання.

Питання про долю речових доказів і документів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження і таке питання потрібно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У зв`язку з наявністю речових доказів, дане питання вирішувати наступним чином.

Вимогами ч.4 ст.174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту. Зазначені вище перелічені факти та відомості разом із відомостями, що викладені у копіях доданих до матеріалів кримінального провадження документів вказують на те, що такі речові докази належать ОСОБА_7 , а також Надсянському лісництву Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс».

Також суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 КПК України на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Підстави та порядок тимчасового вилучення майна визначаються ст. 167 та ст. 168 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 ст. 167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

При вчиненні правопорушення ОСОБА_7 було судом встановлено, що ОСОБА_7 було використано сторонні знаряддя і засоби безнзопилку.

Щодо бензопили марки «АЛ-КО ВКС 38140» та однієї шини з ланцюгом - які згідно постанови про визнання речовим доказом визнано знаряддям вчиненого правопорушення, і які згідно розписки ОСОБА_7 знаходяться на зберіганні у останнього, то суд зазначає таке. Оскільки бензопила марки «АЛ-КО ВКС 38140» та одна шина з ланцюгом не є знаряддям скоєння правопорушення, суд вбачає за необхідне такі речові докази повернути власнику - ОСОБА_7 .

Щодо бензопили марки «SТІНL МS180» та однієї шини «Saber» з ланцюгом - які є знаряддям вчиненого правопорушення, і згідно квитанції №273 виданої 13.12.2022 року відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області передані на зберігання кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, то суд зазначає таке.

Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2022 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 09.12.2022 року, яке виявлено за адресою АДРЕСА_2 , а саме - одну бензопилу марки «SТІНL МS180» та однієї шини «Saber» та ланцюгом і які постановою про визнання речових доказів від 09.12.2022 року визнані речовим доказом.

Згідно з ч. 9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст.100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Згідно з ч. 1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст.96-1 КК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Бензопила марки «SТІНL МS180» та одна шина «Saber» та ланцюг, як зазначив обвинувачений, належить йому і він знав, що використовував її незаконно.

Беручи до уваги те, що обвинувачений знав про незаконне використання бензопили марки «SТІНL МS180» та однієї шини «Saber» та ланцюга, як знаряддя вчинення правопорушення, злочин скоєно умисно, за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, тому необхідно застосувати спеціальну конфіскацію бензопили марки «SТІНL МS180» та однієї шини «Saber» та ланцюг.

У зв`язку з чим, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.12.2022 року на бензопилу марки «SТІНL МS180» та одну шину «Saber» та ланцюгом - залишити без змін на підставі ч.4 ст.174 КПК України, як майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Застосувати спеціальну конфіскацію до бензопили марки «SТІНL МS180» з шиною «Saber» та ланцюгом, які зберігаються згідно квитанції №273 виданої 13.12.2022 року відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області - на користь держави.

Інші письмові докази і характеризуючі особу матеріали, які були долучені до матеріалів кримінального провадження, у подальшому слід зберігати при матеріалах справи.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_7 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,8,9,30-33,110,314,369-371,373,374,376,473,475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором в особі начальника Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим (на час укладення угоди підозрюваним) ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_6 , з іншої сторони, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2022 року № 0000543 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України, укладену 05.01.2023 року.

ОСОБА_7 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 на даній стадії не обирати.

Речовий доказ - бензопила марки «АЛ-КО ВКС 38140» та однієї шини з ланцюгом, який згідно постанови про визнання речовим доказом визнано знаряддям вчиненого правопорушення, і які згідно розписки ОСОБА_7 знаходяться на зберіганні у ОСОБА_7 - повернути власнику - ОСОБА_7 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від від 14.12.2022 року на сокиру з дерев`яною ручкою і бензопилу марки «SТІНL МS180» з однієї шиною «Saber» та ланцюгом, - залишити без змін на підставі ч.4 ст.174 КПК України, як майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Застосувати після вступу вироку в законну силу спеціальну конфіскацію до бензопили марки «SТІНL МS180» з однією шиною «Saber» та ланцюгом, які зберігаються згідно квитанції №273 виданої 13.12.2022 року відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області - в користь держави.

Докази, які підтверджують вину в скоєному і які були долучені до матеріалів кримінального провадження - витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, постанова про визнання та прилучення до справи речових доказів, ухвали слідчого судді, квитанцію №273 видану 13.12.2022 року ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст..394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Роз`яснити, що умисне невиконання угоди засудженим є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1