ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3025/22 Справа № 202/8301/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001469 від 18.11.2021 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який офіційно не працює, не одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через істотне порушення норм процесуального законодавства.

Вказує, що суд, кваліфікуючи у вироку дії ОСОБА_9 о за ч. 1 ст. 286 КК України, не виклав належним чином об`єктивну сторону кримінального правопорушення, а саме не зазначив, які норми ПДР порушив обвинувачений. Вважає, що одного тільки посилання на висновок експерта, в якому зазначені порушені обвинуваченим норм ПДР, недостатньо, оскільки ці посилання зазначені в частині дослідження доказів, а не у викладенні об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на те, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та необгрунтованим в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції не було враховано належним чином те, що обвинувачений не визнав свою вину, не вибачився перед ним і не відшкодував матеріальну та моральну шкоду, а тому, на його думку, достатнім і необхідним покаранням є 3 роки обмеження волі.

Також вказує, що судом не вмотивовано стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 гривень, такий розмір шкоди не відповідає засадам розумності. Також судом не було враховано, що він після отримання тілесних ушкоджень і лікування проходив повторне лікування в лікарні та був виписаний лише з початком війни. Також вказує, що він потребує спостереження ортопеда-травматолога.

Одночасно вважає, що судом незаконно було зменшено розмір судових витрат з надання правничої допомоги до 10 000 грн.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 о визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

У відповідності до ст. 75 КК України вирішено від призначеного покарання у виді обмеження волі звільнити з іспитовим строком тривалістю один рік, покласти на засудженого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2021 року, на автомобіль «БМВ Х6» р/н НОМЕР_1 - скасовано.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди вирішено задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 20.000 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди з МТСБУ вирішено задовольнити частково, стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 4 936 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення судових витрат з надання правничої допомоги вирішено задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 10.000 гривень.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_11 матеріальної шкоди в сумі 20 970 грн.- відмовлено.

А всього вирішено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 30.000 грн..

Вирішено стягнути із ОСОБА_9 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у сумі 686,48 грн.

ОСОБА_9 овизнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 18 листопада 2021 року, близько 10.45 годині, керуючи власним технічно справним авто «БМВ Х6», р.н. НОМЕР_1 , рухався в Індустріальному районі м. Дніпро по вул. Батумській з боку вулиці Радищева в напрямку проспекту Слобожанського.

Під час руху, ОСОБА_9 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з пр. Слобожанським рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу», виїхав на перехрестя вул. Батумської та пр. Слобожанського та не надав дорогу велосипеду «ORBEA» під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі зліва направо за напрямком руху його автомобіля, внаслідок чого скоїв зіткнення з велосипедом «ORBEA», яким керував ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи, спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Дії обвинуваченого у вищезазначеній частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, апеляційну скаргу потерпілого підтримав частково; потерпілого та його представника, які апеляційні скарги підтримали, на їх задоволенні наполягали; обвинуваченого, який вирішення апеляційних скарг прокурора і потерпілого залишив на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зважає на те, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 174 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, які стосуються неналежного, на думку цього апелянта викладення судом об`єктивної сторони кримінального правопорушення, оскільки у вироку не зазначено пункти правил дорожнього руху, які порушив обвинувачений, колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що не відповідають дійсному змісту оскаржуваного вироку.

Так, у його мотивувальній частині при викладенні встановлених судом обставин було чітко зазначено, що водій ОСОБА_9 , керуючи власним технічно справним автомобілем «БМВ Х6», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у м. Дніпро по вул. Батумській з боку вул. Радищева в напрямку проспекту Слобожанського, наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з пр. Слобожанським, рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу», виїхав на перехрестя вул. Батумської та пр. Слобожанського та не надав дорогу велосипеду «ORBEA», під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі зліва направо за напрямком руху його автомобіля, внаслідок чого скоїв зіткнення з велосипедом «ORBEA», яким керував ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 2.1. Розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України, знак пріоритету 2.1 "Дати дорогу" означає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Таким чином, судом в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, зазначене чітке і недвозначне посилання на вимогу Правил дорожнього руху, невиконання якої ОСОБА_9 о перебуває у причинному зв`язку із настанням ДТП, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги прокурора є необгрунтованими, а тому вона не підлягає задоволенню.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги потерпілого, які зводяться до призначення цьому обвинуваченому м`якого покарання та неправильного, на думку апелянта, вирішення цивільного позову, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_9 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, має неумисний характер; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно; одружений; працевлаштований як ФОП; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття ним покарання, та про необхідність призначення останньому основного покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами строком на 1 рік, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. З правильністю призначення такого покарання колегія суддів погоджується і не вбачає підстав для його обтяження, оскільки вважає це покарання справедливим за видом та розміром і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому суд апеляційної інстанції приймає до уваги дані про особу обвинуваченого та фактичні обставини справи у контексті вимог ч. 1 ст. 75 КК України і вважає, що вказані відомості, а саме те, що ОСОБА_9 , раніше не судимий та вперше вчинив злочин, який має неумисний характер, має зареєстроване місце проживання, одружений та працевлаштований ФОП, а отже має досить міцні соціальні зв`язки, - дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 о, зважаючи на невелику тяжкість вчиненого злочину, може бути виправлений без реального відбування покарання, зі звільненням від нього з випробуванням, з іспитовим строком.

Доводи апеляційної скарги потерпілого таких висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки апелянт не посилається на будь-які нові обставини, що не були враховані судом, обмежуючись загальними міркуваннями щодо неналежної оцінки тих обставин, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, - фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його наслідків, відомостей про особу обвинуваченого та її ставлення до скоєного, - які колегія суддів, не погоджуючись з апелянтом, вважає такими, що враховані при ухваленні вироку достатньою мірою.

На думку колегії суддів, у вироку наведене належне і достатнє обгрунтування прийнятого рішення як в частині виду та розміру призначеного покарання, так і щодо звільнення ОСОБА_9 о від його відбування з випробуванням. Також відсутні розумні підстави вважати, що фактично призначене обвинуваченому покарання, зі звільненням від його відбування з випробуванням, є недостатнім для досягнення щодо нього мети кримінального провадження.

Крім того колегія суддів враховує процесуальну неможливість погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, яка випливає з положень ст. 404 КПК України. Так, потерпілий, вказуючи у мотивувальній частині апеляційної скарги на м`якість призначеного покарання, не просить ані ухвалити у справі новий вирок, ані призначити ОСОБА_9 будь-яке більш суворе покарання.

Натомість апеляційні вимоги зводяться до скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, за відсутності посилання на підстави для цього, визначені ст. 415 КПК України, та обгрунтування їх наявності.

Що стосується доводів апелянта про неправильне, на його думку, вирішення судом першої інстанції цивільного позову, із визначенням розміру відшкодування, неспівмірного із завданою матеріальною та моральною шкодою, то колегія суддів не може з ними погодитись і вважає, що судом першої інстанції було належним чином враховано всі обставини кримінального правопорушення, його наслідки для потерпілого, характер, обсяг та тривалість заподіяних йому моральних страждань та переживань, і грунтовно вирішено стягнути з ОСОБА_9 на користь останнього 20 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Такий розмір стягнення колегія суддів вважає розумним і співмірним та не вбачає достатніх підстав для його збільшення.

Крім того, судом було грунтовно відмовлено у задоволенні вимог потерпілого щодо витрат, на реабілітацію з огляду на недоведеність як необхідності у їх здійсненні, так і фактичного їх понесення.

Погоджується колегія суддів і з правильністю висновків суду першої інстанції про необхідність зменшення відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно складності правового супроводу справи у суді, щодо яких у вироку наведене докладне і грунтовне мотивування.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Інших обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2022 року у щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .