Справа № 404/433/23
Номер провадження 1-кп/404/25/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кропивницькому в залі суду кримінальне провадження №0001490 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Артемівськ Донецької області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого, відповідно до ст.ст.89, 108 КК України не маючого судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

08.12.2022 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_3 перебував на території залізничного вокзалу по АДРЕСА_2, де побачив потерпілого ОСОБА_5 та у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.

У подальшому ОСОБА_3 , діючи із указаним умислом в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 та попросив у останнього мобільний телефон для телефонного дзвінка. Після того, як потерпілий передав обвинуваченому належний йому мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4x 3/32 GB» світло-рожевого кольору вартістю 2408 грн. 33 коп., ОСОБА_3 , не маючи наміру повертати телефон, повідомив про це, ігноруючи вимоги потерпілого повернути його майно, відкрито викрав мобільний телефон, належний ОСОБА_5 . Надалі ОСОБА_3 почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, а потерпілий ОСОБА_5 біг за обвинуваченим з вимогою повернути мобільний телефон.

З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 зник та відкрито викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 2408 грн. 33 коп.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні 21.02.2023 року обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що за обставин, часу та місця, які вказані в обвинуваченні, вчинив відкрите викрадення мобільного телефону у потерпілого, не реагуючи на вимоги потерпілого про повернення телефону. Він повністю підтверджує та погоджується із усіма обставинами вчинення правопорушення, вказаними у висунутому йому обвинуваченні, найменуванням та вартістю викраденого, обіцяє виправитися, жалкує та розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.

Крім показань обвинуваченого ОСОБА_3 його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, доводиться дослідженими під час судового розгляду такими доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , згідно з якими він 08.12.2022 року близько 09 год. 00 хв. перебував на території залізничного вокзалу поруч з магазином «Формула смаку» по вул.Поповича, 1 в м.Кропивницькому. У той час до нього підійшов ОСОБА_3 разом зі своїм братом ОСОБА_7 з проханням надати мобільний телефон, щоб зателефонувати. Він надав телефон, але повідомив, що у ньому відсутня сім-картка. ОСОБА_3 оглянув телефон та поклав його до своєї кишені, цим самим відкрито викрав належний йому мобільний телефон, з яким, незважаючи на висловлені ним заперечення, які той безумовно чув, втік з місця злочину, не реагуючи на його спроби повернути телефон навіть витягуванням його з кишені. Він повністю підтверджує час, місце вчинення грабежу, його спосіб та найменування і вартість викраденого у нього мобільного телефону. На даний час він вибачив обвинуваченого та просить його суворо не карати;

- заявою потерпілого ОСОБА_5 від 08.12.2022 року, у якій він повідомив про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.п.14);

- фотознімком коробки від мобільного телефону, який було викрадено (т.1 а.п.16);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2022 року із додатком оптичним диском за участю потерпілого ОСОБА_5 , згідно з яким потерпілий відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення стосовно нього, які відповідають показанням, наданим у суді (т.1 а.п.21-25);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2022 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, яка вчинила викрадення його мобільного телефону 08.11.2022 року по АДРЕСА_2 (т.1 а.п.27-29);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2022 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_5 впізнав свідка ОСОБА_7 (т.1 а.п.30-32);

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2022 року, під час яких свідок ОСОБА_8 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 як осіб, які продали йому мобільний телефон 11.12.2022 року (т.1 а.п.38-40, 41-42);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2022 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 впізнав свідка ОСОБА_8 (копія паспорту т.1 а.п.33) як особу, яка 11.12.2022 року продала йому мобільний телефон (т.1 а.п.27-29);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.12.2022 року із додатком оптичним диском за участю свідка ОСОБА_7 , згідно з яким свідок повідомив обставини передачі його братові ОСОБА_3 мобільного телефону, яким заволодів останній, які відповідають висунутому обвинуваченню (т.1 а.п.50-54);

- висновком судового експерта №СЕ-19/112-22/10230-ТВ від 20 грудня 2022 року, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «Xiaomi Redmi 4 3/32Gb», придбаного новим в 2018 році, складає 2408 грн. 33 коп. (т.1 а.п.59-62);

- протоколом огляду місця події від 14.12.2022 року, заявою ОСОБА_9 про добровільну видачу мобільного телефону від 14.12.2022 року, протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 23.12.2022 року, згідно з якими ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 видано мобільний телефон, який був викрадений у потерпілого, який впізнав останній, тому його визнано речовим доказом (т.1 а.п.63-66, 67-70).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у скоєнні злочину за обставин, встановлених судом, кваліфікуючи його дії за ч.4 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому, суд виходить із того, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_3 необґрунтовано кваліфіковано за кваліфікуючою ознакою «повторності» грабежу, виходячи з такого.

Так, відповідно до примітки 1 у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності:

- вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 23.07.2020 року, яким визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено від його відбування з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.11.2020 року, яким визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, йому призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.11.2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 23.07.2020 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Таким чином судом встановлено, що відповідно до положень ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк, визначений ОСОБА_3 за останнім вироком, закінчився 06.11.2021 року та станом на момент ухвалення цього вироку, тобто більше, ніж через рік після закінчення іспитового строку, суду не надано будь-яких рішень із врахуванням положень ст.166 КВК України, ч.2 ст.78 КК України про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Крім цього суду не надано жодних належних, достовірних та допустимих доказів вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення (ч.3 ст.78 КК України).

Як встановлено судом на момент постановлення вироку ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні одного епізоду грабежу, не має судимостей та притягається до кримінальної відповідальності у іншому кримінальному провадженні №0000229 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, яке на даний час не розглянуто судом.

Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Так, визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст.62).

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч.1 ст.17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до ч.5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Згідно з вимогами ст.88 ч.1 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Таким чином, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитись з нею як невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права враховувати факт висунення обвинувачення обвинуваченому в іншому кримінальному провадженні, у якому не ухвалено обвинувальний вирок, який набрав законної сили, як встановлений факт вчинення обвинуваченим раніше злочину, оскільки неминуче порушуватимуть презумпцію невинуватості.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.89, ч.1 ст.108 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Як зазначено раніше, суду не надано доказів, визначених законодавством, про вчинення ОСОБА_3 нового кримінального правопорушення протягом іспитового строку або скасування протягом зазначеного строку рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання.

Відтак, оскільки на момент ухвалення цього вироку ОСОБА_3 не має судимостей, вчинив один епізод грабежу, суд вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази повторного вчинення обвинуваченим грабежу, а тому виключає висунуту згідно з обвинуваченням та поставлену у провину таку кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як «повторність».

Натомість факт вчинення ОСОБА_3 грабежу в умовах воєнного стану, крім визнання самим обвинуваченим, також підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_5 , раніше зазначеними протоколами слідчих дій, документами, висновками експерта та речовим доказом. Вказані докази узгоджуються між собою, об`єктивно підтверджують та пов`язують між собою дії, вчинені обвинуваченим, які встановлені судом як доведені щодо саме відкритого викрадення мобільного телефону ОСОБА_5 . Потерпілий не знайомий із обвинуваченим, не має жодного приводу оговорювати останнього та не заявив жодних претензій до обвинуваченого, не наполягає на суворій відповідальності.

З огляду на викладене, аналізуючи сукупність доказів, взятих судом до уваги, суд знаходить із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинив умисний тяжкий злочин, як особа характеризується позитивно, офіційно не працює та не одружений, відомості про перебування на обліку у закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги відсутні, є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей. При цьому згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.09.2018 року (справа №647/1831/15-к) не повинен відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості, а врахування погашеної судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (т.1 а.п.71), щире каяття, молодий вік обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який з корисливих мотивів вчинив умисний тяжкий злочин, офіційною працею не займається, суд вважає за можливе попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 у разі призначення йому покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням в умовах ізоляції від суспільства та підстави для застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання не встановлені.

При цьому, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та істотно знижують ступінь та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, до яких суд відносить повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, молодий вік обвинуваченого та, крім цього, враховуючи дані про особу винного, який характеризується позитивно, зважаючи на те, що він є внутрішньо переміщеною особою із родиною, у якій наявні інші неповнолітні діти, вказував, що працював неофіційно та брав участь в утриманні родини (що не оспорювалося сторонами), а також, зважаючи на думку потерпілого, який просив суворо не карати останнього, зазначивши про відсутність будь-яких майнових претензій до обвинуваченого, що і підтверджує істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, суд вважає за можливе, застосувавши ст.69 КК України, призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України, на строк, необхідний для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Оскільки обвинувачений з`являється на виклики до суду та не ухиляється від нього, до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, умови якого не порушувалися, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжним заходом обвинуваченому ОСОБА_3 залишити особисте зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 755 грн. 12 коп.

Речовий доказ - мобільний телефон (т.1 а.п.66) - повернути потерпілому ОСОБА_5 за належністю.

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м.Кіровограда.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Кіровського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1