Дата документу 30.11.2022 Справа № 311/1651/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1357/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/1651/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду до 09.01.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Свої вимоги мотивував тим, що беззаперечні докази винуватості ОСОБА_7 відсутні, а зазначені прокурором ризики є недоведеними та абстрактними, жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених в клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не надано. Разом з тим, сама по собі лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не є самостійною та достатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Обвинувачений протягом 2 років та 8 місяців утримується під вартою, що на думку захисника, є причиною суттєвого зменшення ризиків зі спливом часу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.187 КК кримінального правопорушення.

Розпорядженням Верховного Суду територіальна підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області на час воєнного стану визначена за Хортицьким районним судом м.Запоріжжя.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.
Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи, проживання та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження вказаних ризиків свідчить те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, який відноситься до категорії особливо тяжких та пов`язаний із погрозою небезпечного для життя і здоров`я особи насильства, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна.
Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення та перешкоджання встановленню істини у справі.
Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, постійного щомісячного доходу не має. ОСОБА_7 раніше 5 разів притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів. Проте, будучи звільненим з місць позбавлення волі він знову обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину. Тобто обвинувачений на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, опинившись на волі, потенційно може продовжувати займатись протиправною діяльністю, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 наразі не завершено, а тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено у вину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, адреси проживання яких відомі.
Між тим, колегія суддів вважає, що сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Судова колегія критично ставиться до посилання захисника в апеляційній скарзі щодо тривалого тримання під вартою ОСОБА_7 та зменшення передбачених ст. 177 КПК ризиків, оскільки сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.
Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків.

При цьому районний суд правильно визначився з тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним вище ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 листопада 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4