Справа № 489/1256/23
Провадження № 1-кс/489/358/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

24 березня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000333 від 23.03.2023 про арешт майна,

встановив:

СВ ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування вказаному кримінальному провадженні за фактом зберігання 23.03.2023 близько 12.00 годин ОСОБА_3 і м. Миколаєві по вул. 2-а Поздовжня, 3, наркотичних засобів.

До суду надійшло клопотання прокурора про арешт вилучених 23.03.2023 в ході особистого обшуку ОСОБА_4 колби, зіп-пакетів з речовиною рослинного походження, металевого предмету (дробилки) з речовиною рослинного походження, металевого предмету для куріння, металевих сіток в кількості 8 штук, 14 згортків, замотаних в кольорову липку стрічку, пластикових карток «Водафон», «Лайф», сім-картки «Київстар», зіп-пакету з порошкоподібною речовиною, телефону «Редмі» з сім-карткою НОМЕР_1 Імеі6681601, зіп-пакету з паперовим фрагментом (марка), паперового згортку з порошкоподібною речовиною з метою забезпечення їхнього збереження як речових доказів.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак клопотання про арешт майна складено з порушенням вимог ч. 2 ст. 171 КПК України.

Зокрема, в клопотанні не вказані відомості про власника (володільця) вилученого в ході досудового розслідування майна та його контактні дані (місце проживання, контактний номер телефону) для його повідомлення про дату та час розгляду клопотання про арешт майна з метою виконання вимог до ст. 172 КПК України, а також з метою забезпечення загальних засад змагальності та рівності сторін з врахуванням скорочених строків розгляду подібної категорії клопотань, що унеможливлює вчасне повідомлення учасника іншим чином.

Також слідчий зазначає, що накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою його збереження в якості речового доказу, проте в матеріалах клопотання відсутні відомості про визнання вилученого майна речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню (не додану постанову про визнання речовими доказами).

При цьому в клопотанні відсутнє будь-яке обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучений в ході особистого обшуку ОСОБА_3 телефон та картки, оскільки не вказано, доказом яких саме фактів та обставин у вказаному кримінальному провадженні може бути зазначене майно, наслідком чого виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

Крім того, клопотання складено з порушенням ч. 1 ст. 171 КПК України, оскільки з його вступної частини слідує, що воно складене слідчим ОСОБА_5 , однак прохальна частина вказаного клопотання підписана прокурором ОСОБА_2 , що вказує на необхідність усунення вказаних недоліків.

Також в клопотанні не вказано, який саме визначений ч. 1 ст. 170 КПК України спосіб арешту (позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) просить накласти слідчий на вилучене майно.

Крім того, клопотання містить суперечності щодо правової кваліфікації інкримінованого особі діяння, оскільки в клопотанні зазначено, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. Натомість з доданих до клопотання постанови про перекваліфікацію та витягу з ЄРДР вбачається, що досудове розслідування на даний час здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

При цьому до матеріалів клопотання не додано відповідного процесуального документа (постанови, доручення тощо) уповноваженої посадової особи про те, що слідчий, який звернувся з клопотанням про тимчасовий доступ, визначений керівником органу досудового розслідування відповідно до положень ч. 1 ст. 214 КПК України як такий, що здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим має право проводити слідчі та процесуальні дії у даному кримінальному провадженні та звертатися з клопотаннями до слідчого судді.

Також всупереч вимогам ст. 37 КПК України в матеріалах клопотання відсутній відповідний процесуальний документ (постанова про групу прокурорів тощо) про визначення керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування кримінального провадження прокурора, який здійснює повноваження прокурора у вказаному кримінальному провадженні, який би підтверджував, що процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні є конкретний прокурор, який має погодити вказане клопотання або звернутися з ним до слідчого судді.

Наведене свідчить про те, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Вище наведене є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання у кримінальному провадженні №0000333 від 23.03.2023 про арешт майна - повернути прокурору та встановити строк у сімдесят дві години для усунення виявлених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1