Провадження: № 1-кп/484/427/22
Справа: № 484/3865/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2022 року м. Первомайськ
Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська Миколаївської області кримінальне провадження №0000051 від 13.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Югонець Дзержинського району Нижегородської області, громадянкиУкраїни, пенсіонерки, не маючої статусу депутата будь-яких рад, не маючої на утриманні малолітніх дітей, не маючої інвалідності, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 436-2 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої - ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
У ході досудового розслідування встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН). До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;
- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.
Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.
24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.
У подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.
У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 19 липня 2022 року (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.
Разом з цим, враховуючи вищевказані події, громадянка України ОСОБА_3 , достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку встановленого Конституцією України, 02.06.2022 свідомо вчиняла дії щодо заперечення збройної агресії РФ проти України, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, керованих та фінансованих РФ, а також прославляння та виправдовування дій представників окупаційних сил РФ та представників підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
Так, ОСОБА_3 перебуваючи за адресою свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 , за допомогою належного їй комп`ютера марки "Bravo", умисно, з мотивів несприйняття діючої української влади та схвалення політики країни-агресора, розмістила у соціальній Інтернет-мережі "Одноклассники" на своїй персональній сторінці " ОСОБА_6 ", яка має відкритий доступ, і з нею має змогу ознайомитись необмежене коло користувачів соціальної Інтернет-мережі "Одноклассники", а щонайменше 61 "друзів" останньої шляхом проставлення так званих "лайків" поширила публікацію, яка містить виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України.
Так, у описаний спосіб, перебуваючи за вказаною вище адресою, ОСОБА_3 поширила фотознімок із зображенням представників зс рф з написом "Россия раны все залечит, сто раз пройдет и Крым и Рим, пусть знают все, что русский вечен! И русских дух неистребим!!! Храни вас бог, пацаны!". Вказана публікація містять ознаки прямих публічних закликів до підтримки рішень та дій збройних формувань держави-агресора, а отже до визнання агресії правомірною та виправданою.
Дії ОСОБА_3 , які виразилися у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація осіб, які здійснили збройну агресію рф проти України, кваліфіковані за ч. 2 ст. 436-2 КК України.
08.11.2022 року у кримінальному провадженні №0000051 між прокурором Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , добровільно за ініціативою обвинуваченої укладено угоду про визнання винуватості.
Обвинувачена ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину. Шкода, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України завдана лише державним ітересам.
Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнала свою вину у зазначеному діянні і зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Згідно угоди, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Також, сторони дійшли висновку про можливість застосування до ОСОБА_3 вимог ст. 75 КК України, звільнивши останню від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. При цьому покласти на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. ОСОБА_3 із запропонованим видом та мірою покарання згодна.
У підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою вину та підтвердила обставини вчинення злочинних дій, викладені в обвинувальному акті. Цілком розуміє свої права, визначені в п.п. 1-4 ч. 5 ст. 474 КПК України, характер обвинувачення, вид узгодженого покарання та усвідомлює наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України.
Згідно до ч.2, ч.4, ч.5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
На підставі пояснень обвинуваченої суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам КПК України та відсутність підстав для відмови в затвердженні укладеної угоди, викладених в ч.7 ст. 474 КПК України.
При призначенні покарання, суд згідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченої суд вважає, що узгоджене сторонами покарання цілком відповідає ступеню тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та визнання обвинуваченої ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, з призначенням обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.10.2022 у справі №484/3482/22 провадження №1-кс/484/493/22, на мобільний телефон марки ZTE модель Blade А51 imeil: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 , який поміщено до експертного сейф пакету KIV 2134246, та системний блок чорного кольору марки "Bravo", який опечатано пломбами № NP 0019788 та №NP0019787 та прикріплено бирка № 1 з підписами учасників, що передані до кімнати зберігання речових доказів Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.
Речові докази мобільний телефон марки ZTE модель Blade А51 imeil: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , поміщений до експертного сейф пакету KIV 2134246, системний блок чорного кольору марки "Bravo", який опечатано пломбами № NP 0019788 і №NP0019787 та прикріплено бирка № 1 з підписами учасників, та зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області згідно квитанції №1084, у відповідності до вимог п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, суд вважає за необхідне конфіскувати на користь держави.

Керуючись ст.ст. 100, 174, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 08 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 0000051, між прокурором Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_3 не обирати.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.10.2022 у справі №484/3482/22 провадження №1-кс/484/493/22, на мобільний телефон марки ZTE модель Blade А51 imeil: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 , який поміщено до експертного сейф пакету KIV 2134246, та системний блок чорного кольору марки "Bravo", який опечатано пломбами № NP 0019788 та №NP0019787 та прикріплено бирка № 1 з підписами учасників, що належать ОСОБА_3 , які передані до кімнати зберігання речових доказів Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області.
Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили, а саме:
- мобільний телефон марки ZTE модель Blade А51 imeil: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , належний ОСОБА_3 , який поміщено до експертного сейф пакету KIV 2134246, системний блок чорного кольору марки "Bravo", належний ОСОБА_3 , який опечатано пломбами № NP 0019788 і №NP0019787 та прикріплено бирка № 1 з підписами учасників, та зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області згідно квитанції №1084, конфіскувати на користь держави.

У разі невиконання угоди про примирення прокурор і потерпіла мають право звернутися до суду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.
СУДДЯ: