КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3980/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала

Іменем України

10 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2022,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2022 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.09.2022 включно.
Визначено строк дії ухвали - до 24.09.2022 включно.

Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим що, ОСОБА_6 раніше судимий за корисливий злочин проти власності, не має міцних соціальних зв`язків, тому існує ризик, що він може переховуватися від суду та вчинити новий злочин, а також впливати на свідків.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що необґрунтованими є доводи обвинуваченого про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки надана до суду копія договору оренди від 23.05.2022 не підтверджує наявність гарантованого місця проживання у обвинуваченого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки суду не надано оригінал договору, а копія не є належним чином завіреною, крім того відсутні докази права власності у орендодавця на вказане нерухоме майно або повноваження на розпорядження цим нерухомим майном та укладення договору оренди.
Суд також взяв до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 , відповідно до ч.2 ст. 183 КПК України не є особою до якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
А також, судом залишено як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому ОСОБА_6 заставу, визначену попередньою ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2022 у розмірі 45400,00 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення вимог і норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2022, якою продовжено запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 24.09.2022 та постанови нову хвалу, якою змінити ОСОБА_6 , запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що наведені прокурором ризики є недоведеними, невмотивованими та необґрунтованими, а запобіжний захід є таким, що не відповідає характеру та тяжкості вчинених діянь, які йому інкримінуються, зокрема не доведено можливості перешкоджати інтересам правосуддя, шляхом ухилення від явки до суду, впливу на потерпілих і свідків у даному кримінальному провадженні.
Також апелянт вказує, що доводи його та захисника, показання свідків та потерпілих спростовують ризики, які зазначені прокурором і дають всі підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою. А інкриміновані йому дії та обставини їх вчинення, що зазначені в обвинувальному акті не відповідають презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення права на свободу.
Крім того, апелянт зазначає, що сторона досудового розслідування немає і не надає стороні захисту та суду достатніх доказів, які відповідно до ст. 177 КПК України повинні виправдовувати застосування найсуворішого запобіжного заходу, прокурор ніяким чином не доводить обставини, які на його думку є підставою для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апелянт вказує, що ризик перешкоджання ним належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами.
Зокрема апелянт акцентує увагу на той факт, що прокурор і суд не навели жодних підстав для продовження тримання його під вартою, а лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, перевіривши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0001054 від 26 листопада 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

27.07.2022 в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що останній раніше судимий, може впливати на свідків, не має постійного місця роботи та джерела існування, може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.09.2022 включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинувачених та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , при розгляді питання доцільності продовження його тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про його особу, відсутність міцних соціальних зв`язків, його майновий стан та обґрунтовано встановив, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, та впливу на свідків у кримінальному провадженні, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, не має достатніх стримуючих соціальних зв`язків, не працевлаштований, тобто не має офіційного джерела доходу, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, зокрема вчинення злочину поєднаному з насильством, групою осіб, за попередньою змовою, на даному етапі провадження, яке наразі триває та обґрунтованість висунутого щодо ОСОБА_6 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.
Посилання обвинуваченого в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що він має двох дітей, сестру та матір, хоч і вказує про наявність соціальних зв`язків, однак на даному етапі провадження не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що наведені у судовому рішенні ризики не ґрунтуються на жодному доказі, колегія суддів вважає безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного Київської області від 27.07.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.09.2022 включно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4