Справа № 336/2876/22
Провадження №1-кп/336/544/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 р. м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000876 від 14.06.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вільнянськ, громадянина України, за національністю українець, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, має середню освіту, на утриманні має неповнолітнього сина 2009 року народження, дитина з інвалідністю, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

14.06.2022 приблизно о 10 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у парку по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжі, маючи умисел на придбання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, з метою збуту, придбав речовину рослинного походження, яка згідно з висновками судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-22/5831-НЗПРАП від 15.06.2022 та №СЕ- 19/108-22/5836-НЗПРАП від 27.06.2022 являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, який став незаконно зберігати при собі, з метою подальшого збуту. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , переніс, зберігаючи при собі, вказані речовини до зупинки громадського транспорту «Житловий масив» по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжі, де, зайшовши до салону маршрутного таксі сполученням м. Запоріжжя - м. Вільнянськ, направився до м. Вільнянськ, де, на шляху слідування на блокпосту №5, за адресою м. Запоріжжя Донецьке шосе 4, вказаний транспорт було зупинено для перевірки, в ході якої у ОСОБА_4 було виявлено речовину рослинного походження.

14.06.2022 приблизно о 13 годині 30 хвилин співробітниками поліції в присутності понятих в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 у наплічній сумці було виявлено та вилучено 14 зіп-пакетів із речовиною рослинного походження, яка згідно з висновками судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-22/5831- НЗПРАП від 15.06.2022 та №СЕ-19/108-22/5836-НЗПРАП від 27.06.2022 являється особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено канабіс, масами 0,868г, 0,822г. 0,842г, 0,845г, 0,830г, 0,843г, 0,844г, 0,830г, 0,852г, 0,849г, 0,833г, 0,840г, 0,835г, 0,853г, загальною масою 11,786г (в перерахунку на висушену речовину), які ОСОБА_4 зберігав з метою збуту.

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання, перевезення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, не визнав. Пояснив суду, що він дійсно 14.06.2022 приблизно о 9год. 40хв. придбав наркотичний засіб у невідомих чоловіків в парку, але лише для власного вживання. Яку кількість канабісу придбав не знає, оскільки заборонена речовина заходилась у згортку, який був запечатаний. Заплатив за наркотичну речовину 1700 грн. Наркотичні засоби він поклав у сумку. Окрім наркотиків в сумці знаходились також грошові кошти в сумі 600 грн., документи, ручка, блокнот, телефон. На блокпості маршрутку зупинили працівники поліції для вручення чоловікам повісток. Він добровільно видав згорток працівникам поліції. Лише після того, як вони відкрили згорток, ОСОБА_4 побачив, яку кількість пакетиків він придбав. Наркотичні засоби не розфасовував. Заперечив наявність у нього умислу на збут наркотичних речовин. Також зазначив, що він раніше вживав наркотичні речовини, коли в останній раз це було - не пам`ятає. В 2014 році пройшов лікування у лікаря-нарколога. Після цього наркотичні засоби не вживав і в майбутньому вживати не збирається. Збутом наркотичних речовин не займається, бо розуміє яка відповідальність може настати за такі дії. У вчиненому, а саме у незаконному придбанні наркотичних речовин, щиро розкаюється, умислу збивати наркотичні речовинне не мав, зробив для себе висновки.

Захисник адвокат ОСОБА_5 зазначила, що мети збуту наркотичного засобу у ОСОБА_4 не було, він придбав канабіс лише для особистого вживання. Просить суд перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.307 КК України на ч.1 ст.309 КК України. Зазначила суду, що жодного беззаперечного доказу на підтвердження умислу на збут наркотичних речовин стороною обвинувачення в судовому засіданні надано не було. Загальна кількість пакетиків невелика, що говорить про те, що обвинувачений придбав наркотичні речовини для особистого вживання. Під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого працівниками поліції наркотичних речовин знайдено не було, що також говорить про те, що ОСОБА_4 придбав канабіс для власного вживання. Також зазначила, що ОСОБА_4 має постійне місце мешкання та реєстрації, має на утриманні дитину 2009 року народження, яка є інвалідом, доглядає за бабусею ОСОБА_6 , 1939 року народження, яка мешкає разом з ним, працює офіційно на АО «Мотор Січ» з 2018 року, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно.

У ході судового розгляду було досліджено зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду, надані сторонами докази, допитано свідків та обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він влітку 2022, точної дати не пам`ятає, їхав з водієм, коли їх на блокпості зупинила працівники поліції та попросили бути понятими. У чоловіка була сумка чорного кольору, в якій знаходилися пакетики штук 6 чи 8, точну кількість не пам`ятає. Працівники поліції знімали події на телефон. Все це відбувалось хвилин 50. Хлопець майже нічого не пояснював. З сумки дістали пакетики, телефон, гроші. Обвинуваченого ОСОБА_4 свідок в залі судового засідання не впізнав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що працівники поліції в літку зупинили на блокпості та попросили бути понятим. У чоловіка знайшли наркотики. В сумці у хлопця було приблизно 10 пакетиків, прозорі, маленького розміру, точну кількість не пам`ятає. Всі пакетики помістили в білий конверт, на якому поставили підписи. Також в сумці знаходились гроші, документи, паспорт чи пропуск. Що саме зазначав хлопець під час спілкування з працівниками поліції, свідок не пам`ятає.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, його винуватість підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду.

Відповідно до витягу з ЄРДР за № 0000876 від 14.06.2022, внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України. (а.к.п. 34)

Відповідно до протоколу затримання особи від 14.06.2022 з доданими фототаблицями та флеш-накопичувачем, ОСОБА_4 було затримано 14.06.2022 за адресою: м.Запоріжжя, Донецьке шосе 4 на блок-посту №5, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Xiomi Redmi note 5A» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 ; блокнот з рукописними записами; картка банку «Пумб» НОМЕР_4 ), картка банку «Пумб» НОМЕР_5 ); грошові кошти у сумі 650 гривень; сумка чорного кольору, гаманець; 14 зіп-пакетів з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору. (а.к.п. 35-41)

При відтворенні у судовому засіданні відеофайлів, які містяться на micro CD (а.к.п.44), який постановою слідчого від 14.06.2022 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні (а.к.п.43), встановлено виявлення та вилучення у ОСОБА_4 вищевказаних речей та предметів при його затримання та особистому обшуку, на які, за клопотанням слідчого, ухвалою слідчого судді від 16.06.2022 накладено арешт. (а.к.п.70)

Постановами слідчого від 14.06.2022 визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні: 14 зіп-пакетів із речовиною рослинного походження; мобільний телефон Хіаоші Redmi note 5 A imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 ; блокнот з рукописними записами; картка банку «Пумб» НОМЕР_4 ), картка банку «Пумб» НОМЕР_5 ); грошові кошти у сумі 650 гривень; сумка чорного кольору, гаманець, які передані на відповідальне зберігання до камери схову ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області (а.к.п.45-46); накопичувач Micro SD на якому перебуває відеозапис проведення особистого обшуку ОСОБА_4 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України 14.06.2022 та вказані відеозаписи проведення слідчих дій, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження. (а.к.п.44)

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-22/5831-НЗПРАП від 14.06.2022, проведеного на підставі постанови слідчого від 14.06.2022 про призначення судово-хімічної експертизи, встановлено, що надана на експертизу речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якої заборонено - Канабіс, маса якого, в перерахунку на висушену речовину, складають 0,868 г. і 0,822г. Загальна маса канабіса складає 1,690г (в перерахунку на висушену речовину). (а.к.п.54-57)

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-22/5836-НЗПРАП від 27.06.2022, проведеного на підставі постанови слідчого від 14.06.2022 про призначення судово-хімічної експертизи, встановлено, що надана на експертизу речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору (вміст дванадцяти полімерних зіп-пакетів) є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якої заборонено - Канабіс, маса якого складає 10,096 г., в перерахунку на висушену речовину. (а.к.п.63-66)

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, яке підтримав прокурор під час судового розгляду, останній незаконно зберігав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб.

Однак, такий висновок органу досудового розслідування є невірним, оскільки не ґрунтується на об`єктивних і беззаперечних доказах у кримінальному провадженні.

Оцінюючи показання свідків, суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями свідків, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин.

Як вбачається з показів обвинуваченого ОСОБА_4 наданих суду, він дійсно придбав, перевозив та зберігав наркотичні засоби для власного вживання, проте умислу збувати їх не мав.

Відповідно до статті 307 КК України збут наркотичних засобів вважається закінченим з моменту відчуження цих засобів.

Згідно вимог вказаної норми закону, органом досудового розслідування не встановлено час, місце та осіб, яким ОСОБА_4 відчужував наркотичний засіб, тобто слідством не доведено об`єктивну сторону злочину, що підлягає обов`язковому доказуванню. Також, органом досудового розслідування, відповідно до статті 91 КПК України, не доведено і суб`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України у пред`явленому ОСОБА_4 обвинуваченні.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 307 КК України, характеризується прямим умислом, і наявність мети збуту є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього кримінального правопорушення.

Пред`являючи ОСОБА_4 обвинувачення за частиною 2 статті 307 КК України, орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що обвинувачений незаконно придбав, перевозив та зберігав особливо небезпечні наркотичні засоби з метою збуту.

Таким чином, основним доказом обвинувачення ОСОБА_4 за частиною 2 ст.307 КК України на думку сторони обвинувачення, є вилучення в обвинуваченого наркотичних засобів.

Разом з тим, у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 4 (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» дано визначення дій, які пов`язані з незаконним виробництвом, виготовленням, придбанням, зберіганням тощо наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів.

Зокрема, під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (стаття 307 КК України) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч Законам України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо, пункт 4 Постанови).

Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 за частиною 2 статті 307 КК України не містить жодної інформації щодо факту збуту наркотичних засобів обвинуваченим жодній особі, тобто таких фактів органом досудового розслідування не встановлено, оперативні закупівлі наркотичного засобу та психотропних речовин не проводилися.

Відтак, враховуючи у сукупності все вищевикладене, оцінивши в сукупності досліджені по справі докази та даючи їм юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що вказана кваліфікація дій обвинуваченого, не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду, та дії ОСОБА_4 , які кваліфіковано за ч.2 ст.307 КК України, необхідно перекваліфікувати на ч.1 ст.309 КК України, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 91 КПК України мета вчинення кримінального правопорушення є однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні шляхом збирання, перевірки та оцінки доказів.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України суд може змінити обвинувачення та перекваліфікувати дії обвинуваченого на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи обвинуваченого за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при визначені його громадських прав має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом.

З наданих стороною обвинувачення доказів, суд не вбачає належних та достатніх доказів на підтвердження факту здійснення ОСОБА_4 злочинної діяльності зі збуту наркотичних засобів.

Про умисел на збут наркотичних засобів можуть свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб пакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо.

Якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її пакуванні та розфасуванні, то в такому випадку мають бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, у тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться в її володінні, та розфасування речовини.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 203/337/19.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 4 (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» дано визначення дій, які пов`язані з незаконним виробництвом, виготовленням, придбанням, зберіганням тощо наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів.

Зокрема, під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (ст.307 КК України), а також прекурсорів (ч. 2 ст. 311 КК України) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч законам «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо) (п.4 постанови).

Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.307 КК України не містить допустимої інформації щодо збуту наркотичних засобів та психотропної речовини обвинуваченим жодній особі у будь-який спосіб, у тому числі шляхом розкладання «закладок», тобто таких фактів органом досудового розслідування не доведено.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 придбав, перевозив та зберігав 11,786 грамів наркотичного засобу канабіс.

Окрім того, суд зазначає, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 307 КК України, характеризується прямим умислом і метою збуту. Однак, у ході судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів та не доведено, що обвинувачений мав умисел на збут наркотичних засобів та/або психотропної речовини іншим особам.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.309 КК України, містить вичерпний перелік альтернативних форм злочинної поведінки, до якого з-поміж інших входить і незаконне виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Разом з тим, вилучена кількість наркотичних засобів (канабіс), а також місце та обставини при яких вони були вилучені у обвинуваченого, в даному випадку, за відсутності інших доказів, не можуть бути визначальним доказом скоєння злочину передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ґрунтуються на припущеннях, зібраними без урахування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплено право особи на справедливий суд, що передбачає обов`язок правоохоронних органів діяти з додержанням прав і основоположних свобод людини, не зважаючи на важливість мети, яка при цьому переслідується.

Також суд зазначає, що під час затримання ОСОБА_4 у нього був вилучений мобільний телефон, що підтверджується протоколом затримання, однак даних, які б могли свідчити про наявність у нього умислу на збут наркотичних речовин (СМС-відправлення, листування у месенджерах чи соціальних мережах, з`єднання із номерами телефонів, що не належать його рідним та близьким) у телефоні не виявлено, що також суперечить версії сторони обвинувачення.

Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено наявність умислу в обвинуваченого ОСОБА_4 на збут наркотичного засобу, як обов`язкової ознаки злочину, передбаченого ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій ( ч.2 ст. 93 КПК України).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 60 Рішення у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, відповідно до якої Європейський суд з прав людини в черговий раз звертає увагу на те, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту», вимоги норм ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, суд приходить до переконання про недотримання стороною обвинувачення стандарту підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в частині наявності такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочину, як мети збуту наркотичних засобів.

Враховуючи наведене, виходячи із системного тлумачення Закону, оскільки кримінальна відповідальність за ст. 307 КК України настає лише у тому разі, коли відповідні протиправні дії вчинялися зі спеціальною метою - метою збуту, й вчинення протиправних дій з наркотичними засобами, психотропними речовинами, їх аналогами та прекурсорами без такої мети утворює склад злочину, передбаченого ст. 309 цього Кодексу, а тому лише факт виявлення наркотичних засобів та психотропної речовини у ОСОБА_4 , не може вважатися доказом умислу обвинуваченого саме на їх збут, відтак суд тлумачить усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого на його користь.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 3 статті 370 КПК України та частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження.

Приписами статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до пункту 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29 червня 1990 року, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Пунктом 21 цього Пленуму також зазначено, що суди мають орієнтуватися на те, що відповідно до вимог КПК «виправдувальний вирок постановляється: за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинністю діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо; за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо), діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність; за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним».

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі 366/3050/16-к, згідно із ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та за умови, що такі дії особи охоплюються обсягом висунутого їй обвинувачення.

Отже, при наявності іншого складу кримінального правопорушення, на підставі статті 337 КПК України, суд має право вийти за межі пред`явленого обвинувачення та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_4 з частини 2 статті 307 КК України на частину 1 статті 309 КК України.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Дії ОСОБА_4 щодо незаконного придбання, перевезення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс у 14 фасованих полімерних пакетах охоплювалися обсягом пред`явленого обвинувачення. Наведене зумовлює саме необхідність перекваліфікації діянь обвинуваченого ОСОБА_4 в порядку п. 2 ч.3 ст. 337 КПК України з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів), що покращує становище обвинуваченого.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов до переконання, що вони доводять факт того, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 309 КК України, як незаконне придбання, перевезення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до кримінальних проступків. обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який не одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина з інвалідністю, має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, з 02.10.2014 по 24.10.2014 перебував на стаціонарному лікуванні, діагноз: психічні та поведінкові розлади в наслідок вживання канабіноїдів, раніше не засуджений, його вік, соціальний стан, спосіб життя, поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та судового розгляду, який не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання даному кримінальному провадженню або ухиленню від відповідальності.

Обставиною, що пом`якшує покарання, передбачені ст.. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачені ст.. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 309 КК України вчиненого ним кримінального правопорушення у виді обмеження волі, що є достатнім для виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч.2 ст.50 КК України.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та конкретні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування реального покарання з випробуванням, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст.75 КК України, із встановленням іспитового строку, що буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Підстав для застосування іншого покарання, передбаченого санкцією цієї статті, судом не встановлено.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання обвинуваченому перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України. У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на проведення судово-хімічної експертизи ЗНДЕКЦ становить 1 510 грн. 24 коп., які підтверджені документально, підлягають стягненню із обвинуваченого в повному об`ємі на користь держави.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 368, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_4 , не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи №СЕ-19/108-22/5831-НЗПРАП від 14.06.2022 у розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 12 копійок та за проведення експертизи №СЕ-19/108-22/5836-НЗПРАП від 27.06.2022, у розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 12 коп., а всього у розмірі 1 510 (одна тисяча чотириста п`ятсот десять) грн. 24 коп.

Речові докази по справі: 14 зіп-пакетів із речовиною рослинного походження, які зберігаються в камері схову ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - знищити; мобільний телефон Хіаоші Redmi note 5 A imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 ; блокнот з рукописними записами; картка банку «Пумб» НОМЕР_4 ), картка банку «Пумб» НОМЕР_5 ); грошові кошти у сумі 650,00 гривень; сумка чорного кольору, гаманець, які передані на відповідальне зберігання до камери схову ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - повернути власнику ОСОБА_4 ; накопичувач Micro SD на якому перебуває відеозапис проведення особистого обшуку ОСОБА_4 , під час затримання в порядку ст. 208 КПК України 14.06.2022 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1