Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/627/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000319 заапеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2022 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області, маючий професійно-технічну освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його затримання, а саме 16.11.2021 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання зараховано строк утримання ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню в Кропивницькій установі виконання покарань в період з 16.11.2021 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у сумі 78925,90 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять п`ять грн. дев`яносто коп.) за проведення експертиз.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме: закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме у тому, що він 11.11.2020 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились за місцем свого проживання, тобто в приміщенні житлової квартири АДРЕСА_2 . У цей час між ними на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, яка в подальшому переросла в бійку, в ході якої у ОСОБА_8 виник єдиний злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .
Далі ОСОБА_8 того ж дня, тобто 11.11.2020 року близько 00 год 40 хв., реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, взявши правою рукою кухонного ножа, та, в час, коли ОСОБА_10 перебував у приміщенні коридору в квартирі АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 і бажаючи їх настання, відповідно до висновку експерта № 2 від 18.01.2022, умисно завдав кухонним ножем з полімерним руків`ям синього та білого кольорів в область тулуба і кінцівок ОСОБА_10 не менше восьми-дев`яти травматичних дій, однак свій злочинний намір ОСОБА_8 не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як ОСОБА_10 відчинивши двері вибіг із вказаної квартири, та, ОСОБА_8 ,. вважаючи, що завдав смертельних йому поранень з місця вчинення кримінального правопорушення втік.
Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_8 згідно висновку експерта №82 від 11.11.2021 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , у вигляді множинних ножових поранень грудної клітини, проникаючі в плевральні порожнини справа та зліва з пошкодженням легеней та двостороннім пневмотораксом і гемотораксом, ножового поранення правого передпліччя та ножового поранення правого стегна. Дані тілесні ушкодження могли утворитись від травматичної дії предмета (предметів), який володіє колото-різаними властивостями, можуть відповідати вказаному терміну та в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

За результатами судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції визнав доведеним факт умисного спричинення обвинуваченим потерпілому тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції, визнавши його підзахисного винним за ст. 124 КК України та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що потерпілий застосував до його підзахисного насильство: наносив тілесні ушкодження, душив за горло, а тому у нього були підстави сприймати загрозу своєму життю.
При цьому, перший розпочав сварку потерпілий.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції та визнати ОСОБА_8 винним за ст. 124 КК України та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що безпосередньопотерпілий застосував до обвинуваченого насильство: наносив тілесні ушкодження, душив за горло, а тому у нього були підстави сприймати загрозу своєму життю.
Потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого. У судових дебатах потерпілий наголошував, що саме з його ініціативи почалась сварка, він першим наніс удари обвинуваченому, душив його за горло до втрати свідомості.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, ураження життєво важливих органів, твердження суду першої інстанції про можливість обвинуваченого безперешкодно продовжувати власні злочинні дії є хибними.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника
ОСОБА_13 , які просили ухвалити виправдувальний вирок, потерпілої ОСОБА_14 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 , які просили призначити обвинуваченому більш суворе покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав, з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вразі, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) є обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції позбавлений такої можливості, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення.

Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ч.2 ст. 23 та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України, а отже судове рішення відповідно до ст. 370 КПК України не може бути визнано законним та обґрунтованим і згідно з ч.1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.

Зазначених вимог закону районний суд не дотримався, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

В першу чергу, слід звернути увагу на вирок районного суду, який не відповідає вимогам ст. 374 КПК України з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зокрема, у вступній частині вироку, суд зазначив, що розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
Разом з тим, у мотивувальній та резолютивній частині вироку, суд визнає винним ОСОБА_8 та вважає доведеною його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.

Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому, наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, районний суд прийшов до висновку про наявність в його діях складу ч.1 ст. 121 КК Українита визнав його винним за вказаною нормою кримінального закону.

Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, оскільки суд не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Тобто, суд додав сумніву своїм ж твердженням щодо винуватості ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України, встановивши вину останнього за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, суд першої інстанції надав неналежну оцінку кількості та локалізації тілесних ушкоджень, ураженню життєво важливих органів, які вказують на спрямованість умислу потерпілого на що обґрунтовано вказує прокурор в апеляційній скарзі. Не з`ясував причин припинення злочинних дій обвинуваченим так можливості їх продовження.

З огляду на викладене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема у зв`язку з відсутністю чіткого формулювання обвинувачення за ч.1 ст. 121 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого конкретного злочину, а тому вирок районного суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Допущені районним судом порушення вимог ст. 374 КПК України не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до вироку районного суду, зокрема його мотивувальної частини, не вбачається які обставини, зокрема який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Крім того, мотивувальна частина вироку районного суду містить сумнівний характер у доведеності вини ОСОБА_8 .
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, підлягає скасуванню.

Статтями 412, 415 КПК України врегульовано підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, вказані вище обставини перешкоджають і апеляційному суду розглянути подані апеляційні скарги та прийняти законне і обґрунтоване рішення за наслідками розгляду, а тому, на підставі ст.ст.7,9 КПК України, необхідно призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Доводи прокурора, захисника обвинуваченого та представника потерпілого викладені у поданій ними апеляційних скаргах, мають стати предметом ретельної перевірки суду першої інстанції при новому судовому розгляді.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в разі доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України призначене покарання слід вважати мяким.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 12, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , - задовольнити частково.
Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження № 0000319 стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України в Ульяновському районного суду Кіровоградської області.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 30.12.2022 року.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_16