УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року

м. Київ

справа № 399/756/21

провадження № 51-1634 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 грудня 2022 року щодо виправданого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2022 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, та виправдано за недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора Онуфріївського відділу Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у самовільному зайнятті земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9039, загальною площею 71,7954 га, розташованої на території колишньої Мар`ївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області (яка відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 була реорганізована і увійшла до складу Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області), законним володільцем якої є Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, чим заподіяв законному володільцю матеріальну шкоду на загальну суму 256 596, 76 грн, що є значною шкодою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України за обставин детально викладених у вироку та оскаржуваній ухвалі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 грудня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 задоволено частково, вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2022 року змінено, визнано недопустимими доказами: протоколи огляду місця події від 10, 23 червня та 30 вересня 2021 року, акт обстеження земельної ділянки від 23 червня 2021 року № 403-ДК/482/АО/10/01/-21, розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування вказує, що під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_4 достовірно знав про факт закінчення у червні 2019 року дії договору оренди земельної ділянки, був обізнаний про небажання власника земельної ділянки продовжувати строк дії договору оренди та необхідність повернення земельної ділянки власнику, однак умисно, свідомо, протиправно, не маючи жодного відношення до вказаної земельної ділянки продовжував її використовувати, що завдало значної шкоди власнику. Проте, апеляційний суд, за наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, дійшов помилкового висновку, що надані стороною обвинувачення докази не підтверджують спричинення його діями значної шкоди власнику земельної ділянки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Окрім цього, стверджує про безпідставне визнання апеляційним судом ряду доказів недопустимими, а також вважає, що не мотивовано відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження усіх доказів, в тому числі і допиті свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які у суді першої інстанції надали показання щодо участі у проведенні оглядів місця події слідчим, обстеженні земельної ділянки, заперечили необхідність залучення для визначення місцезнаходження земельних ділянок інженера-геодезиста, а ОСОБА_7 роз`яснив порядок та методику розрахунку розміру завданих збитків. На думку прокурора, неприйняття судом до уваги розрахунку шкоди у кримінальному провадженні, проведеного спеціалістом у галузі земельних відносин, з посиланням на обов`язкове проведення експертного дослідження, становить порушення кримінального процесуального закону. Також звертає увагу на порушення приписів ч. 3 ст. 405 та ч. 6 ст. 364 КПК України у їх взаємозв`язку, що полягає у перериванні виступу прокурора під час судових дебатів та наполяганні на скорочені промови сторони обвинувачення. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки на переконання прокурора, у ній не наведено обґрунтувань та мотивів, з яких суд виходив при залишенні вироку суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують її доводи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як визначено ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити сукупність обставин, передбачених ст. 91 КПК України, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судових засіданнях доказів, висновок суду про визнання невинуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, колегія суддів вважає правильним.

Частиною першою ст. 197-1 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. При цьому, дане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком із матеріальним складом, а тому обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони є спричинення власнику або законному володільцю земельної ділянки значної шкоди.

Згідно примітки до ст. 197 КК України, шкода, передбачена частиною першою цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України є кримінальним проступком, то в силу положень ч. 1 ст. 298-1 цього Кодексу процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні про кримінальні проступки, крім визначених статтею 84 цього Кодексу, також є пояснення осіб, результати медичного освідування, висновок спеціаліста, показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

За приписами ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 2 ст. 242 КПК України встановлено обов`язок слідчого або прокурора забезпечити проведення експертизи у кримінальному провадженні, зокрема, згідно

п. 6 щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Згідно висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року (справа

№ 420/1667/18, провадження № 51-10433 кмо 18), імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування. У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта (а в редакції Закону № 187-IX - залучити експерта).

Таким чином, із системного аналізу приписів ст. 84, ч. 2 ст. 242 та ст. 298-1 КПК України у їх взаємозв`язку слідує, що залучення на стадії досудового розслідування експерта для визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням, є обов`язковим у кримінальних провадження, як щодо злочинів так і кримінальних проступків, оскільки вимоги ч. 2 ст. 242 КПК України носять імперативний характер.

Разом з цим, як слідує зі змісту наданих судових рішень, на підтвердження заподіяння діями ОСОБА_4 значної шкоди власнику земельної ділянки, внаслідок її самовільного зайняття, прокурором надано лишерозрахунок спеціаліста щодо розміру шкоди від 16 липня 2021 року.

За наслідками апеляційного розгляду судом встановлено відсутність висновку експерта щодо визначення розміру шкоди, завданої власнику самовільно зайнятої земельної ділянки, а наданий розрахунок спеціаліста, на думку Суду, не є належним доказом на підтвердження розміру шкоди, тому апеляційний суд дійшов вірного висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_4 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними доводи касаційної скарги в цій частині.

Крім цього, на думку Суду, надання оцінки решті доводів касаційної скарги прокурора не призведе до спростування висновку суду апеляційної інстанції про законність вироку місцевого суду щодо виправдання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 197-1 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, а скасування оскаржуваної ухвали і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції не призведе до досягнення іншого правового результату, а «процес заради процесу» не відповідає вимогам статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи наведене, Верховним Судом не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 грудня 2022 року щодо виправданого ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3