Справа № 204/6656/21
Провадження № 1-кп/204/374/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
15 серпня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту. Вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Красногвардійському районному суду міста Дніпропетровська, відсутні підстави для закриття кримінального провадження, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, тому заперечував проти повернення обвинувального акту.
Захисник ОСОБА_4 , заперечував проти призначення судового розгляду. Вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в обвинувальному акті зазначено і психотропні речовини і наркотичні засоби, тому незрозуміло що ставиться в обвинувачення обвинуваченому в конкретному обвинувальному акті. Висновки експерта свідчить про одне, в обвинувальному акті інше, тому він вважає, що з цих підстав суд повинен повернути обвинувальний акт прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника і просить повернути обвинувальний акт прокурору.
Суд, вислухавши думку учасників провадження, перевіривши обвинувальний акт, дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Системний аналіз норм п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України свідчить, що повернення обвинувального акта прокурору передбачено у разі невідповідності його вимогам статтей 291, 292 КПК України. Зокрема, якщо в ньому містяться положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (прокурором) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.
При цьому, повернення обвинувального акта є обґрунтованим, якщо виявлена невідповідність порушує права учасників кримінального провадження, вказаний недолік не можна усунути під час судового розгляду, або перешкоджає прийняти законне та обґрунтоване рішення під час судового розгляду.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Перелік відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт, зазначено в ч. 2 ст. 291 КПК України.
Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
На підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, тобто обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що передбачені нормами ст. 91 КПК України.
При цьому, поняття «формулювання обвинувачення», як складової частини обвинувального акта, має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 374 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним». Так, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку, в разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст. 56 КПК України).
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Крім того, згідно з положеннями даної Конвенції, кожен кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно з ст. 337 КПК України, суд здійснює судовий розгляд.
Згідно вимог закону пред`явлене особі обвинувачення повинно бути конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце, спосіб, мотиви та інші обставини його вчинення.
Відповідно до ст. 22 КПК України функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, і недопустимим є покладення на суд функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.
Згідно з ст. 337 КПК України суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону є порушенням права на захист.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та саме формулювання обвинувачення викладені неповно, неконкретно та не чітко.
Як вбачається з обвинувального акту, прокурор вважає встановленими наступні фактичні обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , що 24 червня 2021 року близько 13 год. 25 хвл. (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим) перебуваючи на вул. Краснопільська, біля буд. № 4А в м. Дніпро, на землі знайшов 1 згорток зелено-жовтого кольору, в якому містилась кристалічна речовина білого кольору та встановив за зовнішніми ознаками, що зазначена кристалічна речовина є наркотичний засіб.
Далі, ОСОБА_5 , керуючись незаконним умислом, спрямованим на незаконне придбання і зберігання психотропних речовин для особистого вживання без мети збуту, взяв зазначений згорток з наркотичним засобом, а саме «метадон» (фенадон), тобто незаконно придбав без мети збуту, та поклавши до внутрішньої кишені чорної сумки, яка в той час знаходилась на ньому, тим самим незаконно придбав та почав зберігати при собі в якості наркотичного засобу «метадон» (фенадон) масою не менше 0,1370г.
У відповідності до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, «метадон» віднесений до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.
Однак дії ОСОБА_5 кваліфіковані, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту за ч. 1 ст. 309 КК України.
Між тим, зміст правової кваліфікації кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 та формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті прокурором, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, оскільки прокурор формулює обвинувачення, як придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.
Більш того, зі змісту обвинувачення взагалі неможливо зрозуміти, що саме є предметом даного кримінального правопорушення, та придбання та зберігання якого саме предмету злочину ставиться у провину ОСОБА_5 .
Так, прокурор зазначає, що ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції 1 згорток зелено-жовтого кольору, в якому містилася згідно висновку судового експерта кристалічна речовина білого кольору масою 0,2589 г., містить метадон (фенадон), який віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено (!) та дифенгідрамін (димедрол), який до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів не відноситься. Дифенгідрамін (димедрол) у твердих формах відноситься до сильно діючих лікарських засобів за міжнародними непатентованими або загально прийнятими назвами. Маса метадону складає 0,1370г. Маса димедролу складає 0,0454 г. Яка згідно постанови КМ України від 06.02.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» віднесений до таблиці 2 списку № 1, та відносяться до «психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу» та згідно наказу МОЗ України від 01.08.2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» не є невеликими, великими або особливо великими розмірами психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу.
Таким чином, наведене формулювання містить взаємовиключні поняття, за якими метадон є наркотичним засобом, обіг якого обмежено (!), дифенгідрамін (димедрол) у твердих формах відноситься до сильно діючих лікарських засобів та, одночасно з цим, зазначені препарати відносяться до психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу.
Крім того, з викладеного не зрозуміло, за незаконне придбання та зберігання якого саме предмету злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, чи то метадону (фенадону), чи то дифенгідраміну (димедролу) ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності.
Крім того, в обвинувальному акті є протиріччя відносно часу вчинення кримінального правопорушення, оскільки зазначено що ОСОБА_5 було зупинено працівниками поліції 24.06.2021 року приблизно о 13 год. 25 хвл., поблизу будинку № 4А по вул. Краснопільська у м. Дніпро, а проведення огляду ОСОБА_5 , в присутності двох понятих СОГ ВП № 6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено 24.08.2021 року, в період часу з 15 год. 35 хвл. по 16 год. 10 хвл., за адресою: м. Дніпро, вул. Краснопільська, поблизу будинку № 4А.
Тобто, в обвинувальному акті є суттєві протиріччя при визначенні предмету кримінального правопорушення, що впливає на конкретні обставини висунутого обвинувачення та кваліфікацію дій.
Тобто, саме такий виклад обвинувачення, вказує на його неконкретність, що впливає на права ОСОБА_5 та не дозволяє стверджувати про дотримання права останнього на захист.
Отже, обвинувачення повинно бути конкретним і тільки в такому випадку обвинувачена особа може реалізувати своє право на захист від пред`явленого їй обвинувачення.
Як встановлено в підготовчому судовому засіданні, обвинувачений не розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення.
Зазначені вище недоліки обвинувального акта є істотними та такими, що унеможливлюють призначення судового розгляду обвинувального акта, оскільки це може призвести до необ`єктивного та неповного встановлення всіх обставин у справі та позбавить обвинуваченого належного здійснення права на захист.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, а тому останній підлягає поверненню прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7,9,91,92, 291,314,315,337,372, 376 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1