Справа №585/2570/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1288/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2022 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 74430 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Роменського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п.1 п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та є актуальними і на цей час.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2022 року клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 74430 грн., до 27 листопада 2022 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог, захисник вказував на те, що прокурором не надано жодних доказів на підтвердження можливих ризиків обвинуваченого ОСОБА_6 щодо переховування від суду чи вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а зазначені судом ризики у даному кримінальному провадженні втратили свою актуальність і фактично є відсутніми.

Апелянт зазначав, що під час розгляду клопотання стороною захисту було звернуто увагу суду на те, що у ОСОБА_6 наявна хвороба, яка перешкоджає його перебуванню під вартою. Крім того, ОСОБА_6 має усталені соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Захисник вказує на те, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, п.60 рішення у справі «Єлов проти України»).

За таких обставин, на думку апелянта, застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту було б цілком достатнім для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами. Прокурор, захисник ОСОБА_7 надіслали заяви про розгляд даного провадження без їх участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, висновок суду про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України та продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтований наявністю ризиків, передбачених п.1 п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На спростування доводів апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження існування вказаних ризиків, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі тяжкому злочині, за один із яких, у разі визнання винуватості, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що свідчить про наявність передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливого переховування від суду, з метою уникнути відповідальності.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, колегія суддів зазначає, що він існує у зв`язку з тим, що останній ніде не працює, доходів не має, є раніше судимою особою за вчинення, в тому числі, і подібних злочинів, має не зняті та не погашені судимості, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення, в той час, як у суді відносно нього вже перебуває кримінальне провадження.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 74430 грн.

Крім того, суд першої інстанції визначив ОСОБА_6 розмір застави 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 74430 грн., що не суперечить положенню ч. 5 ст. 182 КПК України.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки підставою для цього стали вищезазначені обставини, які свідчать про наявність ризиків, які існують і не зменшились, при тому, що розгляд даного кримінального провадження на даний час ще не закінчився та триває.

При цьому, наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, на що посилається апелянт в апеляційній скарзі, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики, та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Що стосується доводів сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , як на підставу застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, то вони є необґрунтованими, так як до апеляційної скарги стороною захисту не було представлено жодних медичних документів, які б підтверджували неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою у зв`язку із його станом здоров`я, і крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, в межах передбачених законом, визначив обвинуваченому розмір застави 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 74430 грн.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочини, передбачені ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Беручи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали за зазначених в апеляційній скарзі обставин, апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.177,182,404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 74430 грн. - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4