Дата документу 27.02.2023 Справа № 333/831/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/831/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/214/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 9 квітня 2023 року включно -,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за наступних обставин.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 680 о/с від 16 грудня 2021 року старшого лейтенанта ОСОБА_7 призначено на посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом № 230 о/с від 11 квітня 2022 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, ОСОБА_7 до 11 квітня 2022 року являвся службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас, ОСОБА_7 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави -України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) ОСОБА_10 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з указом президента Володимира Зеленського № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який указами Президента України ОСОБА_11 неодноразово було продовжено строком до 20 травня 2023 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль Бердянський район та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_7 будучи громадянином України, перебуваючи на посаді начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території м. Бердянська, Бердянського району та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, м. Бердянська системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вирішив перейти на бік ворога, тобто у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вчинення державної зради.

В подальшому в період часу з березня 2022 року до 8 квітня 2022 року, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення державної зради перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого почав виконувати вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф. усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Так, 8 квітня 2022 року перебуваючи в адміністративній будівлі так званої народної міліції м. Бердянська, ОСОБА_7 отримав вказівку від керівника так званої народної міліції м. Бердянська ОСОБА_12 щодо збору табельної зброї у особового складу Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області та її подальшої передачі представникам окупаційної влади.

Того ж дня на виконання вищевказаної вказівки, продовжуючи реалізувати злочинний умисел направлений на вчинення державної зради ОСОБА_7 забрав табельну зброю у співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, у тому числі у старшого інспектора сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_13 та начальника сектору взаємодії з громадами Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_14 , яку в подальшому мав передати представникам окупаційної влади.

Крім того, реалізуючи злочинний умисел направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_7 спільно з представниками окупаційної влади проводив незаконні обшуки за місцями мешкання співробітників Бердянського РВП ГУ НП в Запорізькій області, тим саме вчиняв дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, тобто ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворона в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

26 січня 2023 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 10).

9 лютого 2023 року о 7 год. 18 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 88-91).

9 лютого 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 96-101).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу в частині визначення підозрюваному ОСОБА_7 виду запобіжного заходу і переліку обов`язків змінити з тримання під вартою на домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю, а в разі, якщо суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, змінити оскаржувану ухвалу в частині визначення підозрюваному ОСОБА_7 виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 9 квітня 2023 року, шляхом визначення в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним - ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

В обґрунтування своєї скарги вказує про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, оскільки після вивчення протоколів свідків очевидно, що вони говорять неправду щодо того, що нібито ОСОБА_7 збирав зброю та проводив обшуки у особового складу Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, під час допиту, свідки плутаються в показаннях та більшість з них в якості свого джерела обізнаності зазначають «мешканці села», проте факт істотних суперечностей в показаннях свідків було залишено поза увагою, як слідчим ДБР, так і судом при обранні запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що під час обшуку, в будинку перебували сторонні особи, в протоколі обшуку зазначено 5 оперативних працівників, а також 5 членів родини ОСОБА_7 в той час, як фактично в будинку перебувало 12 осіб які проводили обшук, які безперешкодно переміщувалися будинком без будь-якої мети, саме сторонні особи і принесли так звані «докази» та підкинули їх в будинок, де проживав ОСОБА_7 .

Вказує, що на підтвердження того факту, що докази дійсно «підкинули» ОСОБА_7 виступають наступні обставини: ОСОБА_7 ніколи не бачив та не тримав в руках папірці, що в нього знайшли, що буде незабаром підтверджено висновком дактилоскопічної експертизи.

Зазначає, що на початку обшуку ОСОБА_7 сам вказав на свій портфель, в якому працівники поліції в подальшому знайшли орієнтування, роздруківки, тощо, і як би ОСОБА_7 мав би ці докази, то малоймовірно, що сам би акцентував увагу працівників ДБР на ньому.

Також вказує, що перепустку на ім`я ОСОБА_7 щодо безперешкодного проїзду по Запорізькій області знайшли під час обшуку в робочому блокноті дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_15 , яким вона користується кожного дня і яка стверджує, що ніякої перепустки не було. Крім того, в перепустці без дати зазначено, що вона видана на ім`я ОСОБА_7 на марку транспортного засобу Renault Logan д.н.з. НОМЕР_1 . В квітні на вказаному авто ОСОБА_15 виїхала з м. Бердянська без будь-якої перепустки, а відтак потреба у видачі перепустки на ім`я ОСОБА_7 просто не було.

Зауважує, що ОСОБА_7 виїхав з окупації в жовтні 2022 року на іншому авто - AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом був ОСОБА_16 - тесть ОСОБА_7 , в авто ще були ОСОБА_17 - теща, та ОСОБА_15 - матір ОСОБА_7 , вказані свідки будуть допитані та підтвердять вказані обставини.

Вказує, що з огляду на зазначене, переконливих доказів причетності ОСОБА_7 до злочину, слідчим разом з клопотанням про обрання виключного запобіжного заходу не надано, а відтак підозра не може вважатися обґрунтованою, у зв`язку з чим в порядку ч. 2 ст. 194 КПК України суд мав відмовити у постановленні ухвали про відмову в застосуванні запобіжного заходу.

Крім того зазначає, що щодо ризику переховування, то ОСОБА_7 на день затримання та обрання йому запобіжного заходу не переховувався від органів досудового розслідування, а знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали з квітня 2022 року його дружина ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 10 жовтня 2022 року після виїзду з м. Бердянську до м. Запоріжжя, ОСОБА_7 пройшов фільтраційну процедуру та через декілька годин на його мобільний телефон зателефонував працівник поліції Запорізького РВП ГУНП в Запорізькій області в ході розмови з яким ОСОБА_7 повідомив за якою адресою їде та де планує жити. З жовтня 2022 року по день затримання 9 лютого 2023 року ОСОБА_7 проживав за однією адресою, тобто не змінював місце проживання, а відтак не переховувався.

Вказує, що щодо ризику незаконно впливати, то ОСОБА_7 взагалі з квітня 2022 року по день затримання не підтримував жодного зв`язку зі свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які виїхали з м. Бердянська, спілкування смс було тільки зі свідком ОСОБА_22 з питань, що не мають жодного відношення до справи.

Зазначає, що є ілюзорним ризик знищення або приховання за вказівкою ОСОБА_7 невідомими особами предметів злочинної діяльності, адже у ОСОБА_7 вже проведено обшук, будь-яких відомостей слідством щодо наявності інших доказів немає.

Вказує, що щодо ризику вчинення нового злочину, то ОСОБА_7 не може вчинити інший злочин за умови перебування наприклад на цілодобовому домашньому арешту.

Крім того зазначає, що слідчим суддею не було враховано вагомих доказів вини підозрюваного і його причетності до злочину взагалі, міцніть соціальних зв`язків ОСОБА_7 , який має родину у складі дружини ОСОБА_15 та сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими проживає, відсутність у підозрюваного судимостей, відсутність повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Звертає увагу на те, що враховуючи усталену практику ЄСПЛ, положення ч. 4 ст. 184 КПК України, щодо можливості визначення застави, вважає, що суд може визначити ОСОБА_7 заставу.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 підтримала подану апеляційну скаргу та вказала, що свідки дають суперечливі показання.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що суд вірно все дослідив та оцінив ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Зокрема, такими даними є: протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 27 січня 2023 року, з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року вона займала посаду старшого інспектора сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. Приблизно 8 квітня 2022 року їй на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_23 (співробітник Бердянського РВП) та сказав, що їй необхідно приїхати до будівлі поліції окупаційної влади та здати свою табельну зброю, крім того, ОСОБА_23 сказав, що якщо в неї є питання вона може їх задати ОСОБА_7 , який знаходиться біля будівлі поліції окупаційної влади. Приблизно через 10-15 хвилин вона прибула до будівлі поліції окупаційної влади, де побачила ОСОБА_7 зі своїм батьком. Вона підійшла до ОСОБА_7 та спитала, що їй робити, на що він відповів, що б вона почекала та що тих хто мешкає в Бердянському районі зараз заведуть до ОСОБА_24 (начальник поліції окупаційної влади Бердянська ) та він скаже, що необхідно робити. Через деякий час ОСОБА_7 сам зайшов до приміщення поліції окупаційної влади, потім вийшов та їм сказав заходити. Після цього, ОСОБА_7 провів їх до кабінету ОСОБА_24 , крім того, у вказаному кабінеті ще знаходився ОСОБА_26 , після цього ОСОБА_24 почав питати чи бажають вони служити в рядах рф, на що вони сказали, що їм необхідно поміркувати з цього питання. Після цього ОСОБА_24 дав команду ОСОБА_7 дізнатись анкетні дані та місце знаходження директора агрофірми, яка знаходиться в с. Новопетрівка та повідомив, що у разі виконання такої команди ОСОБА_7 призначити старшим оперуповноваженим народної поліції. Крім того, ОСОБА_24 сказав їй, ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , що б вони здали свою табельну зброю ОСОБА_7 та назвав ОСОБА_7 паролі від блок постів, що б останній зміг перевезти через блок пости їх зброю. Крім того, ОСОБА_24 сказав, що б ОСОБА_29 віддав їх зброю співробітникам росгвардії на блок посту Петрівський шлях. Того ж дня, їй подзвонив ОСОБА_7 та сказав, що він в с. Новопетрівка та зараз приїде за зброєю. Під час зустрічі вона спочатку віддала ОСОБА_7 свій пістолет, а потім і пістолет ОСОБА_30 . Крім того, вже перебуваючи у м. Запоріжжя вона спілкувалась зі співробітником Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_31 та в ході розмови, останній повідомив їй, що у його батьків в с. Старопетрівка був обшук, на якому був присутній ОСОБА_7 (а.с. 21-25); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду начальника сектору взаємодії громадами Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектора протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. Приблизно 8 квітня 2022 року йому на мобільний телефон подзвонив співробітник чергової частини Бердянського РВП (хто саме не пам`ятає) та повідомив, що йому наступного дня на 10 год. необхідно прибути до поліції окупаційної влади, для чого він не повідомляв, однак сказав, що краще приїхати. Наступного дня він прибув до будівлі поліції окупаційної влади, де побачив багато колишніх співробітників Бердянського РВП, один з яких був ОСОБА_32 , він спитав для чого їх викликали, на що він сказав, що не знає та повідомив, що його ( ОСОБА_33 ) вже призначили на посаду та він працює в поліції окупаційної влади. Крім того, він побачив ОСОБА_7 , який також сказав, що його викликали, після цього приїхав батько ОСОБА_7 . Під час розмови батько ОСОБА_7 повідомив, що все буде добре та що новоставлений мер міста Бердянська від окупаційної влади його друг. Через деякий час його, ОСОБА_34 , ОСОБА_7 , ОСОБА_35 викликали до приміщення поліції окупаційної влади, де їх завели до кабінету у якому перебували двоє осіб в цивільній формі, один з яких сказав, що він начальник окупаційної поліції, після чого їх почали питати, чи бажають вони служити в рядах окупаційної поліції, на що вони сказали, що їм необхідно час поміркувати з цього питання. Після цього, начальник окупаційної поліції сказав ОСОБА_7 , що в нього є завдання розвідати про начальника внутрішньої безпеки агрофірми «Ленфорд», яка знаходиться в с. Новопетрівка, у разі виконання такого завдання ОСОБА_7 призначать старшим оперуповноваженим народної поліції. Крім того, начальник окупаційної поліції сказав ОСОБА_7 зібрати зброю. Того ж дня, після обіду до нього додому приїхав ОСОБА_7 та сказав, щоб він віддав йому свою табельну зброю. Він спитав у ОСОБА_7 навіщо він співпрацює з окупаційної владою, на що ОСОБА_7 сказав, що б він віддавав йому свою зброю, інакше до нього приїдуть військові та заберуть її, після цього він віддав ОСОБА_7 свою табельну зброю. Після цього, ОСОБА_7 відкрив багажник свого автомобіля куди поклав його зброю, при цьому він побачив, що в багажнику вже була якась зброя. Після чого, він 11 квітня 2022 року виїхав на підконтрольну територію України. При цьому, він заховав службовий автомобіль на території учбового закладу та розукомплектував його. Приблизно 15 квітня 2022 року коли він вже перебував на території м. Запоріжжя йому зателефонувала його мати, яка знаходилась на окупованій території в с. Роза Бердянського району та повідомила, що їй зателефонував колишній співробітник Бердянської поліції ОСОБА_36 , почав погрожувати, що б він повідомив, де знаходяться запчастини від службового автомобіля. Того ж дня, від мешканців с. ОСОБА_37 йому стало відомо, що до нього додому приїхали військові рф та поліцейські, які перейшли на сторону окупаційної влади та проводили обшук, при цьому вони повідомили, що одним з таких поліцейських був ОСОБА_7 . Також, йому сказали, що ОСОБА_7 був за кермом його службового автомобіля Рено Дастер (а.с. 26-29); протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 27 січня 2023 року, з якого випливає, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду в.о. начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 13 квітня 2022 року він виїхав на підконтрольну території України. Вже перебуваючи на території м. Запоріжжя від колег йому стало відомо, що ОСОБА_7 перейшов на бік ворога та почав співпрацювати з окупаційною владою. Так, йому відомо, що ОСОБА_7 проводив обшук у одного зі співробітників Бердянського РВП ОСОБА_38 (а.с. 30-32); протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 31 січня 2023 року, з якого вбачається, що станом на 24 лютого 2022 року він займав посаду інспектора режимно-секретної частини Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 7 квітня 2022 року він виїхав з окупованого Бердянська до м. Запоріжжя. Вже перебуваючи у м. Запоріжжя, від колег, які також виїхали до м. Запоріжжя він дізнався, що ОСОБА_7 разом з військовими рф їздив по місцям мешкання співробітників Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області та збирав у них табельну зброю. 3 липня 2022 року йому зателефонували сусіді з с. Старопетрівка Бердянського району та повідомили, що за місцем його мешкання проводився обшук. Як повідомили сусіди, обшук проводився військовими рф та колишніми співробітниками Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, які перейшли на бік ворога. Як йому повідомили сусіди, серед колишніх поліцейських, які проводили в нього вдома обшук був і ОСОБА_7 . При цьому, сусіди йому повідомили, що його квадрацикл після обшуку повезли до с. Новопетрівка (тобто за місцем мешкання ОСОБА_7 ), а інші його автомобілі ГАЗ 66 та Рено Лагуна повезли до м. Бердянська (а.с. 33-35); протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 6 лютого 2023 року, з якого вбачається, що він станом на 24 лютого 2022 року займав посаду поліцейського офіцеру громади сектору взаємодії з громадами Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_7 станом на 24 лютого 2022 року обіймав посаду начальника сектора протидії домашнього насильства відділу превенції Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області. 8 квітня 2022 року він зі своєю дівчиною поїхали до м. Бердянська за продуктами харчування, перебуваючи у м. Бердянську йому на мобільний телефон подзвонив співробітник Бердянського РВП та повідомив, що йому необхідно прибути до поліції окупаційної влади, для співбесіди. Близько 11 год. він прибув до приміщення поліції окупаційної влади, де він зустрів свого начальника сектору ОСОБА_14 , співробітницю СПДР Бердянського РВП ОСОБА_34 та начальника СПДР Бердянського РВП ОСОБА_7 . Приблизно о 11 год. 30 хв. їх чотирьох запросили до приміщення поліції окупаційної влади та провели до кабінету начальника народної міліції м. Бердянська ОСОБА_24, який запропонував їм вступити до лав так званої народної міліції. ОСОБА_39 , ОСОБА_27 та ОСОБА_29 повідомили, що поміркують над такої пропозицією, а він відповів, що не бажає співпрацювати з окупованою владою. Крім того, ОСОБА_24 попрохав ОСОБА_7 зібрати зброю у ОСОБА_27 та ОСОБА_39 та передати її військовим рф на блокпосту в с. Нововасилівка. Крім того, ОСОБА_24 повідомив пароль від блок постів рф з метою безперешкодного перетину таких блок постів зі зброєю. Того ж дня, в вечорі йому зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що ОСОБА_7 зібрав зброю у тому числі і у ОСОБА_14 та повідомив останньому, що збирається співпрацювати чи оперуповноваженим чи керівником оперативного відділу народної поліції м. Бердянська. Крім того, вже перебуваючи на території м. Запоріжжя, по чуткам йому стало відомо, що ОСОБА_7 через деякий час звільнився з народної міліції м. Бердянська та почав працювати в адміністрації м. Бердянська у земельному відділі (а.с. 36-39); протоколом обшуку від 8 лютого 2023 року (а.с. 77-83); перепусткою щодо безперешкодного проїзду через блокпости по всій території Запорізької області, яка видана окупаційною владою (а.с. 84).

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінують.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованості підозри спростовуються вищевикладеним.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; знищенням, прихованням або спотворенням будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, існує ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

При цьому, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, особливо це стосується початкових етапів притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, ризик переховування обумовлюється ще тим, що місцем постійного проживання підозрюваного є Запорізька область, м. Бердянськ, яке наразі є тимчасово окупованою територією, що може спонукати підозрюваного до спроб переховуватися на такій території, враховуючи і той факт, що останній має перепустку, яка видана окупаційної владою для безперешкодного проїзду через блокпости по всій території Запорізької області (а.с. 84) та значне коло знайомих в правоохоронних органів, в тому числі серед окупаційної влади.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що всі обставини у даному кримінальному провадженні не встановлені, зокрема, органом досудового розслідування не встановлено всі можливі причетні особи до вчинення вказаного кримінального провадження, які можуть за можливим тиском ОСОБА_7 знищити або сховати предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, то він також підтверджується тим, що всі свідки є колишніми співробітниками Бердянського РВП, як і підозрюваний ОСОБА_7 , а тому будучі обізнаним про анкетні дані таких свідків, підозрюваний може здійснювати на них певний вплив як безпосередньо, так і через їх родичів, які залишились на непідконтрольній території Україні, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає і доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту апеляційної скарги не визнає свою провину в інкримінованому йому злочині, і будучи на волі може затягувати досудове розслідування шляхом своїх неявок до слідчого для проведення слідчих дій та його допиту, чим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що підозрюваному ОСОБА_7 інкримінується кримінальне правопорушення, яке має триваючий характер і маючи зв`язки з окупаційної владою може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відтак, на думку апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовані та підтверджені, а доводи апеляційної скарги в цій частині спростовані вищевказаним.

Доводи апеляційної скарги про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, зокрема, родини у складі дружини та сина, відсутність у нього судимостей, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо апеляційних вимог про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, то слід зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, тільки тримання під вартою.

Отже, враховуючи доведеність на цій стадії провадження обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_7 та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та без альтернативним.

З приводу вимог щодо визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, то також слід вказати, що згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відтак, не визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає правомірним та таким, що відповідає вимогам КПК України.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 9 квітня 2023 року включно, без можливості внесення застави, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4