Ухвала
про самовідвід судді
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, раніше судимого Залізничним районним судом м. Львова 11.05.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Сторона обвинувачення -
Прокурорка Франківської окружної прокуратури
м. Львова Львівської області
ОСОБА_3
Відповідно до ухвали судді від 29.03.2017 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акту, яке неодноразово переносилося у зв`язку з неявкою підсудного, що стало причиною для прийняття судом рішення про його привід, а відтак розшук і зупинення провадження. Підстави таких рішень викладені в ухвалах.
У зв`язку з відсутністю результатів розшуку, що неодноразово підтверджувалося відповідями на запити суду, судове провадження було відновлено, а обвинувальний акт повернуто прокурору.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокуроркою Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні подано апеляційну скаргу на ухвалу, за результатами розгляду якої, колегія апеляційного суду скасувала ухвалу суду першої інстанції та призначила новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції тим самим складом суду.
Підстави такого рішення викладені в ухвалі Львівського апеляційного суду від 14 червня 2022 року.
передані судді ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання, передбачені статтями 75 та 76 КПК України, було встановлено, що як суддя, не міг брати участь у розгляді кримінального провадження та не мав права брати участь у новому провадженні після скасування ухвали, оскільки така участь прямо суперечила вказаним нормам Закону.
Так, після повернення прокурору обвинувального акту, мною - суддею, в ході підготовки доповіді на збори суддів Франківського районного суду м. Львова було виявлено, що розподіл вказаної судової справи 27.03.2017 року відбувся із застосуванням несанкціонованого втручання у АСДС Франківського районного суду м. Львова шляхом внесення неправдивих відомостей про «відсутність спеціалізації» у суддів Франківського районного суду м. Львова , а саме у суддів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Крім цього, у Звіті вказувалася, кількість суддів яких визначено на поточну спеціалізацію: 7, однак і це не відповідало дійсності, зважаючи, що спеціалізація суддів Франківського районного суду м. Львова як на той , так і на даний час, відсутня, за виключенням проваджень з неповнолітніми.
Відтак, з аналізу вказаного Звіту, розподіл справи відбувся через несанкціоноване втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова, у спосіб виключення частини суддів від участі в розподілі.
Зважаючи, що у Франківському районному суді м. Львова відсутня спеціалізація то беззаперечним є факт, що розподіл справи відбувся з порушенням встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Дана обставина відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України, була і є тією, що виключає участь слідчого судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
З огляду на викладене, та зважаючи на те, що розгляд судового провадження неналежним судом є підставою для скасування судового рішення, мною як суддею було заявлено самовідвід з підстав, передбачених п. 5 ч.1 ст. 75 та ч. 2 ст. 76 КПК України, КПК України у розгляді судової справи № 465/1773/17, судове провадження № 1 кп/465/1090/22, тобто з підстав втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова при розподілі справи саме цьому судді.
Відповідно до ухвали від 13.07.2022 року самовідвід задоволено. Більш повно підстави такого рішення викладені в ухвалі (ас.157 -158).
Згідно з Протоколом та Звітом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та Звіту від 18.07.2022 справу розподілено судді ОСОБА_6 , котра 22.07.2022 року через канцелярію суду зареєструвала заяву про самовідвід ( ас 159 -166).
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та Звіту від 29. 07.2022 року, розгляд заяви про відвід судді передано судді ОСОБА_9 .
Станом на час постановлення вказаної ухвали, заява про самовідвід судді ОСОБА_6 не розглянута ( т. 3 ас.167 ).
Що стосується змісту самої заяви судді ОСОБА_6 про самовідвід та зазначених в ній підстав самовідводу, то дотримуючись суддівської етики, а також Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вважав би за доцільне утриматися від їх оцінки та аналізу, зважаючи на те, що оцінку такій заяві має дати ВРП (т. 3 ас.73 -74).
У подальшому, а саме 22 серпня 2022 року, через канцелярію Франківського районного
суду м. Львова зареєстрована апеляційна скарга за вх.. № 117176/22 на ухвалу від 13 липня 2022 року про задоволення самовідводу суддею ОСОБА_1 . Апеляційна скарга подана прокуроркою публічним обвинувачем у кримінальному провадженні ОСОБА_3 .
Не зважаючи на те, що дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, набрала законної сили з часу її прийняття та виконана шляхом повторного розподілу справи у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України, прокурорка ОСОБА_3 , покликається на те, що керується ч.1 ст. 9, п. 20 ч.2 ст. 36, п.3 ч.1ст.392, п.6 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.2 ч.2 ст.395, п.6 ч.1 ст. 407, п.3 ч.1 ст. 409, ч.1,п.2 ч.2 ст. 412 КПК України, однак, не знайшла за краще, як прохати перед апеляційним судом скасувати ухвалу суду про самовідвід судді ОСОБА_1 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Питання , - призначити новий розгляд чого?. Розгляд має відбутися ким?
Аналогічними є й покликання й на інші окремі норми процесуального Закону, котрі, як на її, прокурорки, думку, надали їй право дати оцінку ухвалі суду, що стосувалася виключно підстав самовідводу судді та не містила процесуальних рішень в розумінні статей 370, 392 України, була прийнята з дотриманням вимог статей 75,80,81,371 вказаного Закону, набрала законної сили та була виконана ( т.3 ас. 169 - 172).
Безпідставним було й покликання прокурорки на ухвалу колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 51-499 км17, оскільки в ній звертається увага на обов`язок апеляційного суду розглядати скарги на рішення слідчих суддів, а не суді в процесі, тобто у передбачених процесуальним законодавством конкретних випадках, а не коли заманеться. Зрештою, зміст ухвали на яку покликається прокурорка стосується оскарження ухвали слідчого судді, якою надано повноваження слідчому, що не передбачені законом.
Більш того, колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2018 року, справу передано на розгляд Великої палати ВС, рішення якої прокурорка не наводить.
Відповідно до ухвали апеляційного суду від 01вересня 2022 року, без вирішення питання поновлення строку, не зважаючи на те, що апелянт ставила таке питання, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурорки на ухвалу, яка не підлягала апеляційному оскарженню. У той же час, в ухвалі апеляційний суд вказав, що апеляційна скарга відповідає вимогам ст.. 396 КПК України, проте в мотивувальній частині відсутня будь яка мотивація для відкриття провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню (ас.175).
За результатами апеляційного розгляду скарги, ухвалою від 01 листопада 2022 року, не зважаючи на її незаконність та безпідставність, а також, що така подана по - за межами процесуального строку, задоволена апеляційним судом. Ухвала про самовідвід судді першої інстанції скасована та призначено новий розгляд у суді першої інстанції у раніше визначеному складі суду ( т. ас.163 - 166).
Таке рішення породило ще один процесуальний прецедент, оскільки вказана справа згідно Протоколу та Звіту від 18 липня 2022 року розподілена судді ОСОБА_6 ( судове провадження № 1-кп/465/1090/22), а крім того невирішеним залишилося ще одне судове провадження з розгляду самовідводу судді ОСОБА_6 (судове провадження № 1-кс/465/1412/22 перереєстровано на № 1-кс/465/1412/23 ). Таким чином, хоч і формально, але визначено двох суддів для розгляду однієї судової справи № 465/1773/17.
Відтак, за результатами вивчення питань, передбачених статтями 75 76 КПК України, щодо наявності чи відсутності обставин котрі виключають участь судді в кримінальному провадженні та недопустимості повторної участі в кримінальному провадженні я, як суддя,
у черговий раз в даному судовому провадженні, прийшов до висновку про наявність підстав для заяви про самовідвід.
Такими підставами для заяви були обставини, передбачені п. 4 та п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України, тобто за констатацією факту порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи, як це зазначалося в ухвалах від 13 липня , 22 грудня 2022 року та заяві про самовідвід, яка була розглянута суддею з прийняттям рішення.
Крім того, згідно ухвали апеляційного суду не було незрозумілим, що призначено до нового судового розгляду раніше визначеним складом суду, не зазначено яким саме складом суду та, що підлягає розгляду, - судова справа, чи заява про самовідвід.
Якщо судова справа, то діючий КПК України (ст.. 416) визначає особливості нового розгляду судом першої інстанції, відповідно до якої, новий судовий розгляд відбувається іншим складом суду, і, аж ніяк раніше визначеним складом суду.
Якщо розгляд заяви про самовідвід, то мотивувальна частина ухвали суперечить резолютивній і це унеможливило суд першої інстанції прийти до якогось висновку щодо послідовності процесуальних дій.
Відтак, розглянувши зміст заяви судді ОСОБА_1 від 22.12. 2022 року про самовідвід від розгляду судової справи № 465/1773/17 та проаналізувавши процесуальний порядок її розгляду, враховуючи рекомендації апеляційного суду викладені в ухвалі від 01.11. 2022 року, як суддя, вважав, що дана заява не може бути предметом розгляду іншим суддею виходячи з наступного.
Як убачається із змісту заяви, суддя самостійно визначив підстави для самовідводу покликаючись на відповідні процесуальні норми, а саме на пункти 4 і 5. ч. 1 ст. 75 КПК України, що також викладені у скасованій ухвалі. Закон дає чітке тлумачення: « слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи».
З огляду на зазначене, як суддя, вважав та вважаю й надалі, що сама заява про самовідвід уже є тим процесуальним документом рішенням судді, що дає підстави для повторного автоматизованого розподілу судової справи, адже іншому судді, в даному випадку, для об`єктивності прийдеться проводити перевірку роботи АСДС , зокрема в частині автоматизованого розподілу судового провадження у якому заявлено самовідвід.
За таких обставин інший суддя, як суддя суду першої інстанції, не може перевіряти рішення свого колеги про самовідвід, оскільки це суперечить статті 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.
Заявити про самовідвід не є правом судді чи слідчого судді , як для інших учасників кримінального процесу, це обов`язок судді, слідчого судді, який визначений ч. 1 ст. 80 КПК України та є безальтернативним, а порушення якого, у подальшому, тягне за собою скасування судового рішення.
Отже, суддя ОСОБА_1 виконав свій обов`язок, передбачений ч.1 ст. 80 КПК України, - заявив самовідвід, вбачаючи для цього підстави. Відтак перевірка іншим суддею, чи правильно суддя ОСОБА_1 виконав свій обов`язок судді, виходить за межі компетенції іншого судді, а здійснення такої перевірки іншим суддею є некоректною та суперечить Кодексу суддівської етики, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Конституції України.
Вказаний висновок було обґрунтовано тим, що діючий процесуальний Кодекс не містить ні прямих вимог, ні будь яких інших процесуальних приписів щодо обов`язкового
розгляду заявленого самовідводу суддею, - іншим суддею чи слідчим суддею. На даний час також відсутня єдина практика, яка б була вироблена Великою Палатою Верховного Суду, а також відсутні роз`яснення Пленуму Верховного Суду, які б мали рекомендаційний характер. Відтак всі інші тлумачення суперечать главі 2 і зокрема ст.. 7 КПК України, котра визначає загальні засади кримінального провадження, а також ст.. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, виходячи із аналізу положень вказаних вище норм закону при розгляді заяви, як суддя прийшов до висновку, що питання самовідводу заявленого суддею (слідчим суддею) підлягає вирішенню саме цим суддею (слідчим суддею), який (яка) дійшов висновку про наявність таких підстав, що є логічним, оскільки суддя ОСОБА_1 уже заявив самовідвід у даній судовій справі, ця заява і є рішенням судді про можливість чи неможливість здійснювати судочинство у конкретній судовій справі. Його перевірка іншим суддею, суперечить загальним засадам рівності суддів (ст.. 52 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, у випадку відмови іншим суддею у задоволенні самовідводу судді (слідчого судді) призведе до непередбачуваного прецеденту, що уже має місце у Франківському суді м. Львова в інших кримінальних провадженнях.
Так, 4 ст. 81 КПК України передбачає порядок вирішення повторного відводу. Для прикладу, якщо суддя який розглядає самовідвід іншого судді «дійде висновку» про відсутність підстав для самовідводу, то суддя який заявив самовідвід має право повторно заявити самовідвід, або він не мотивував своєї заяви. В любому випадку при розгляді заяви про самовідвід судді (слідчого судді) іншим суддею, відбувається оцінка мотивів для обґрунтування підстав, підтвердженням цьому є прийняте процесуальне рішення суддею ОСОБА_6 , яка розглянула уже розглянуту заяву про самовідвід судді.
Крім того, суддя ОСОБА_6 відмовила у задоволенні самовідводу судді ОСОБА_1 . Ухвалою Іменем України, а також розглянувла таку заяву без заслуховування особи, яка заявила собі самовідвід (якій заявлено відвід), що суперечить ч. 3 ст. 81 КПК України, відповідно до якої: «… при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення…». Я мав бажання дати пояснення, проте моє право було проігноровано.
Слід також взяти до уваги, що у процесуальних положеннях національного судочинства, а саме: - цивільного, адміністративного, господарського дане питання національним законодавством врегульовано, і, вирішення питання самовідводу належить саме судді який заявляє самовідвід. Отже, кримінальний процес кореспондується з вказаними нормами, та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеній у Постанові від 29 серпня 2019 року (провадження № 11-312 сап19), а тим більше з Бангалорськими принципами.
За даних обставин заява про самовідвід судді не могла бути предметом повторного розгляду.
Крім того, суддя ОСОБА_6 не могла виконувати обов`язки судді з розгляду самовідводу судді ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні ( судова справа № 465/1773/17), оскільки ще до заяви судді ОСОБА_1 сама заявила самовідвід (судова справа № 465/1773/17, судове провадження № 1 кс /465/1412/22 пререєстровано на № 1 кс /465/56/23 ) і її заява залишилася не розглянутою суддею ОСОБА_11 ( ( ас. 160 161). Таким чином, заява про самовідвід судді ОСОБА_1 від 22.12.2022 року розглянута, а за результатами розгляду ухвалено рішення незаконним складом суду, що згідно прямої норми закону ст. 412 КПК України, у будь якому випадку тягне за собою скасування цього рішення.
Незважаючи на очевидність вказаного факту, прокурорка Франківвської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 апеляційної скарги на вказану ухвалу, як на ухвалу судді ОСОБА_1 від 13. 07.2022 року , не подала, що вказує на подвійність стандартів прокурорки та прокуратури Львівської області у цілому у здійсненні процесуальних прав і повноважень.
З огляду на викладене, вважаю за доцільне повторно заявити самовідвід судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_12 у судовій справі №465/1773/13 (судове провадження 1-кп/465/803/23)з підстав викладених в ухвалах від 13 липня та 22 грудня 2022 року.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 80 - 82, 369 -372 КПК України, правовою позицією викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2019 року (провадження № 11-312 сап19), -
п о с т а н о в и в:
Заяву судді ОСОБА_1 про повторний самовідвід заявлений у судовій справі №465/1773/17/17 (судове провадження 1-кс/465/803/23)з підстав викладених в ухвалах від 13 липня та 22 грудня 2022 року, задоволити.
Матеріали судової справи № 465/1773/17 (судове провадження 1-кс/465/803/23), передати до канцелярії суду для її реєстрації та здійснення повторного перерозподілу між суддями Франківського районного суду м. Львова в порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України з урахуванням відводів, самовідводів та не розглянути самовідводів.
Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_13