Номер провадження: 11-кп/813/1755/22
Справа № 523/4787/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м .Одеси від 04 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000283 від 27 березня 2022 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ковильне, Новотроїцького району, Херсонської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-03.06.2021 вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2022 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі статей 71, 72, 78 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року, та остаточно визначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 22 квітня 2022 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Вирішено питання стосовно речових доказів та з цивільним позовом у кримінальному провадженні.

Цим же вироком ОСОБА_9 засуджений за ч.4 ст.185 КК України, вирок у відношенні якого ніким не оскаржується.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадженням на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ), 27 березня 2022 року, в період часу з 16 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв., діючи спільно та за попередньою змовою групою осіб, з метою викрадення чужого майна, а саме кабелю який належить АТ «Укртелеком» та знаходиться у підземній кабельній каналізації електрозв`язку, вхід до якої здійснюється через підземний колодязь № С510, який розташований на ділянці місцевості по АДРЕСА_3 , прибули до зазначеної адреси.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , розподіливши між собою злочинні ролі, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації їх злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, відкрили кришку колодязя, після чого ОСОБА_9 проник до даного сховища, а ОСОБА_8 закрив за ним кришку колодязя задля неможливості викриття їх протиправних дій, після чого діючи згідно оговореному плану продовжили реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на власне незаконне збагачення, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, а ОСОБА_8 повторно, шляхом перерізання, викрали кабель марки ТПП 50х2х0,4 довжиною 6,5 метрів, вартістю 60 гривень 87 коп. за метр, всього на загальну суму 395 гривень 66 коп., кабель марки ТПП 30х2х0,4 довжиною 27,5 метрів, вартістю 37 гривень 00 коп. за метр, всього на загальну суму 1017 гривень 50 коп., кабель марки ТПП 20х2х0,4 довжиною 54,5 метрів, вартістю 25 гривень 74 коп. за метр, всього на загальну суму 1402 гривень 83 коп., кабель марки ТПП 10х2х0,4 довжиною 7 метрів, вартістю 13 гривень 51 коп. за метр, всього на загальну суму 94 гривень 57 коп.

Після цього, ОСОБА_8 відкрив кришку колодязя підземної кабельної каналізації електрозв`язку, а ОСОБА_9 передав йому викрадений кабель, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 змотавши кабель у бухти та помістивши у знайдені ОСОБА_8 пакет та сумку, з місця вчинення злочину з викраденим зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 2910 гривень 56 копійок.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок змінити та призначити її підзахисному ОСОБА_8 більш м`яке покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 уточнила вимоги апеляційної скарги та просила призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст.69 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, надав в суді правдиві свідчення, пояснив, що був втягнутий в злочинну діяльність ОСОБА_9 .

За таких обставин покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років є занадто суворим.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченими злочину та зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_10 за ч.4 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оскаржувала фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_8 та ступінь доведеності його вини, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Положення ч.1 ст.69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що вирок суду є надмірно суворим і наявні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував, що останній повторно вчинив умисний злочин проти власності, він не працює та не одружений.

При цьому судом першої інстанції не були встановлені обставини, передбачені ст.66 КК України, які пом`якшують його покарання.

Не були встановлені такі обставини і під час апеляційного розгляду.

Доводи сторони захисту про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження, оскільки в суді першої інстанції він категорично не визнавав свою вину.

Будь-яких інших обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину апеляційним судом не встановлено.

Разом з цим апеляційний суд враховує, що новий тяжкий злочин проти власності ОСОБА_8 вчинив в період іспитового строку, а отже належних висновків для себе він не зробив та на шлях виправлення не став.

Викладені обставини негативного характеризують особу ОСОБА_8 , свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і застосування в даному випадку положень ст.69 КК України є недоречним.

Слід зазначити, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, після чого, із застосуванням статей 71, 72, 78 КК України частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Приморського районного суду м.Одеси від 03 червня 2021 року, та остаточно визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На переконання апеляційного суду остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2022 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим ОСОБА_8 який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4