Справа №522/8531/20
Провадження №1-кп/522/2254/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001713 від 02.05.2020 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Болград, Одеської області, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
-12.09.2022 року Болградським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, ст. 75 КК України 2 роки іспитового строку,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
02.05.2020 о 22:30 годині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився у магазині «Копійка», який розташований за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 1А, де у нього раптово виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Предметами свого злочинного посягання останній обрав напій енергетичний «Монстр» 355 мл, вартістю 30 гривнь 00 копійок, стартовий пакет «Vodafone Joice», вартістю 80 гривень 03 копійки, тарілки «Мultico10 шт. супові чорні», вартістю 28 гривні 80 копійок, багет «кантрі 290г», вартістю 17 гривень 49 копійок, бурекас «хлібпром 120г» у кількості 5 штук, загальною вартістю 92 гривні та банани вагою 1,27 кг, вартістю 37 гривень 85 копійок.

Зібравши вказані речі в поліетиленовий пакет, діючи відповідно до свого злочинного наміру, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, почав виходити з магазину з пакетом та товарами в руках через турнікет на вході у магазин, не розрахувавшись.

В цей час ОСОБА_3 був помічений охоронцем магазину ОСОБА_6 , останній почав вимагати ОСОБА_3 зупинитись та оплатити товари, які він взяв у магазині, що належать TOB «МОДЕРН-ТРЕЙД». Не зважаючи на вимогу з боку свідка, ОСОБА_3 продовжив свої злочинні дії спрямовані на заволодіння чужим майном та почав втікати.

Відкрито заволодівши напоєм енергетичним «Монстр» 355мл, стартовим пакетом «Vodafone Joice», тарілками «Мultico10 шт. супові чорні», багетом «кантрі 290г», бурекасами «хлібпром 120г» у кількості 5 штук, та бананами, ОСОБА_3 вибіг з магазину на вулицю, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий охоронцями. Тим самим, було попереджено завдання TOB «МОДЕРН-ТРЕЙД» матеріального збитку на загальну суму 286 гривень 17 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах, тобто якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив всі обставини кримінального правопорушення, які описані у обвинувальному акті. Вказав, що дійсно 02.05.2020 о 22:30 знаходився у магазині «Копійка», який розташований за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 1А, де здійснив замах на відкрите викрадення переліченого у обвинувальному акті майно. Просив суд призначити йому справедливе покарання.
Представник потерпілого ТОВ «МОДЕРН-ТРЕЙД» () ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, підтвердив, що матеріальну шкоду йому відшкодовано шляхом повернення майна, цивільний позов не заявляв.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, повністю доведена.
Суд вважає, що дії обвинуваченогоОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах, тобто якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що він є громадянином України, зареєстрований та має постійне місце проживання в Одеській області, не одружений. У лікаря на наркологічному та психіатричному обліку обвинувачений не значиться.
Також суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину.
У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.
При визначенні частини статті Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 , суд враховує те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (далі Закон № 2617-VIII), що набрав чинності з 01.07.2020 року, до ч. 1 ст. 186 КК були внесені зміни, та кримінальна відповідальність за цією нормою посилена у зв`язку з підвищенням розміру штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Згідно з ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, з урахуванням того, що кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_3 02.05.2020 року, тобто до набрання Законом № 2617-VIII чинності, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 5 КК України, суд вважає за необхідне при ухваленні вироку відносно ОСОБА_3 керуватися положеннями ч. 1 ст. 186 КК України в редакції Закону №270-VI, чинної на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Санкцією ч. 1 ст. 186 КК України на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбачалося покарання у вигляді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяці, або позбавлення волі на строк до чотирьх років.
Згідно з ч. 3 ст. 15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, призначаючи покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_3 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді штрафу у розмірі шестидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді штрафу повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.
Водночас суд враховує, що ОСОБА_3 12.09.2022 року засуджений Болградським районним судом Одеської област за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, але злочин у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винним у даному кримінальному провадженні, скоєний ним до ухвалення попереднього вироку.
Як зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року по справі № 199/1496/17, провадження № 51-2631 кмо19, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1, 2, 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

В свою чергу, згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, при вирішенні питання щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання суд виходить з того, що за попереднім вироком Болградського районного суду Одеської області від 12.09.2022 року ОСОБА_3 було засуджено із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, а за цим вироком до покарання у вигляді штрафу. Тому поглинення або складання призначених цими вироками покарань не допускається і кожен вирок, а, отже, і призначені ними покарання, необхідно виконувати самостійно.

Суд вважає за доцільне і необхідне до набрання вироком законної сили залишити без змін застосований щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі шестидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме у розмірі 1020,00 (одна тисяча двадцять гривень 00 коп.).

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України зазначений вирок та вирок, постановлений 12.09.2022 року Болградським районним судом Одеської області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати самостійно.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речовий доказ:ДВД диск з відео записами в кількості 5 шт. з камери відео спостереження з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Одеса, пл. Старосінна, 1А - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази: напій «Монстр», стартовий пакет, тарілки, банани, багет, бурекас 5 шт., - вважати переданими власнику.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що згідно з п.п. 7, 9 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1301/5 від 27 квітня 2018 року, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Якщо засуджений не з`явився до органу пробації та не підтвердив сплату штрафу шляхом пред`явлення документа після закінчення місячного строку від набрання судовим рішенням законної сили, орган пробації надсилає подання до суду, який виніс судове рішення, для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його оголошення, а для особи, яка утримується під вартою - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії такого рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1