Справа № 125/1527/22
Провадження №11-кп/801/361/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Барського

районного суду Вінницькоїобласті від 30.01.2023 року у

кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000479 від 21.08.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бар Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, освіта середня спеціальна, розлученого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника : ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Барського районного суду Вінницької області від 30.01.2023 року, призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання у виді обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 30.01.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк затримання з 21.08.2022 до 23.08.2022, і строк тримання під вартою з дня взяття під варту до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку 1 (один) день тримання під вартою за 1 (один) день позбавлення волі.

Скасовано арешти, накладені ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2022 (справа №127/18429/22, провадження № 1-кс/127/7434/22), ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2022 (справа №127/18432/22, провадження № 1-кс/127/7435/22), на речові докази у кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 5077 (п`ять тисяч сімдесят сім) гривень 54 копійки.

Вирішено долю речових доказів.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

У вечірню пору доби 20.08.2022, ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , святкував таїнство хрещення малолітньої доньки брата ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого вживав алкогольні напої. Після застілля ОСОБА_7 пішов спати до кімнати у будинку. Через деякий час, близько 02:00 год., 21.08.2022 ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прокинувшись і почувши плач малолітньої ОСОБА_9 , підійшовши до її візочку взяв її на руки. Після цього ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, в силу якого його діяння із догляду за малолітньою дитиною можуть спричинити небезпечні для її життя наслідки, діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, рухаючись кухонною кімнатою, не втримавши рівновагу, впав на підлогу разом із малолітньою ОСОБА_9 на її тіло, від чого вона отримала поєднану травму тіла у вигляді відкритої черепно-мозкової травми (садна на лобі зліва, над правою надбрівною дугою, в тім`яній ділянці голови справа; синець за лівою вушною раковиною, розтрощення кісток склепіння та основи черепа, розм`яття головного мозку), та закритої тупої травма грудної клітки (множинні переломи 3, 4, 5, 6, 7, 8-го ребер зліва та 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го ребер справа біля хребтової лінії, переломи 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9-го ребер справа по переднє паховій лінії, крововиливи по задній поверхні обох легень), а також садно по передній поверхні правого колінного суглобу, синець по верхній поверхні лівої ступні. Смерть ОСОБА_9 , настала від гострої крововтрати та травматичного шоку, які виникли на тлі відкритої черепно-мозкової травми-розтрощення кісток склепіння та основи черепа, розм`яття головного мозку, та закритої тупої травми грудної клітки-множинних переломів ребер. Вищевказана поєднана травма тіла, від якої настала смерть ОСОБА_9 , має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння і стоїть в причинному зв`язку із смертю. Після спричинення вище вказаної поєднаної травми тіла, смерть ОСОБА_9 настала одразу і вчиняти які-небудь самостійні цілеспрямовані дії (пересуватись, кричати, тощо), вона не могла. ОСОБА_7 , підвівшись, пішов до кімнати, залишивши малолітню ОСОБА_9 на підлозі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч.1 ст. 9, ч.1 ст. 94 КПК України, а саме порушив принцип законності та був явно упередженим під час оцінки характеризуючих даних обвинуваченого та керувався особистим негативним ставленням до обвинуваченого, а не законодавством під час визначення міри покарання.

Суд безпідставно не прийняв висновок органу пробації відповідно до якого зазначено, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, мотивуючи не прийняття позиції потерпілої щодо визначення міри покарання, безпідставно послався на ст. 3 Конституції України та описував тяжкість втрати людського життя, як основної цінності, суд не вправі був посилатися у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини не передбачені ст. 67 КК України, також є упередженими висновки суду щодо того, що мати обвинуваченого не потребує стороннього догляду, те, що обвинувачений не опікується своїм неповнолітнім сином, зловживає алкогольними напоями.

На думку захисника, суд призначив надмірно суворе покарання та не мотивував призначення покарання саме у виді позбавлення волі та не зазначив чому менш суворий вид покарання буде дієвим та не забезпечить виправлення засудженого.

Також суд першої інстанції безпідставно не визнав ряд пом`якшуючих обставин відповідно до ч.1,ч.2 ст. 66 КК України, а саме щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, а зазначив їх як характеризуючі чи взагалі залишив поза увагою, що істотно вплинуло на міру покарання та в недостатній мірі врахував те, що обвинувачений раніше не судимий, відповідно до висновку пробації його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, має на утриманні неповнолітню дитину, мати похилого віку з наявними захворюваннями та в родині відсутні інші особи, які мають за нею доглядати, оскільки єдиний брат був мобілізований до лав ЗСУ, має надавати допомогу потерпілій, яка є дружиною його рідного брата, який мобілізований до лав ЗСУ.

Таким чином покарання відносно обвинуваченого є надмірно суворим та необгрунтованим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, просив застосувати ст.75 КК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 119КК України у апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність підстав для призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, визначив покарання ОСОБА_7 , яке є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.

Вирішуючи питання щодо покарання, суд першої інстанції відповідно до ст.50, ст.65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, проживає разом з матірю, розлучений, не опікується своїм сином, згідно висновку експерта має синдром залежності від алкоголю, думку потерпілої, яка просила обвинуваченого покарати не суворо.

При цьому, проаналізувавши всі обставини даного кримінального провадження, суд дійшов висновку щодо відсутності обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання.

Суд, проаналізувавши з урахуванням правових позицій Верховного Суду поведінку обвинуваченого, який дійсно визнавав свою вину, однак не продемонстрував справжнього жалю з приводу втраченого дитиною життя, відсутність належного осуду поведінки, оскільки обвинувачений не продемонстрував готовності брати на себе відповідальність за свої дії, перекладаючи відповідальність на стан спяніння, та формальне посилання на розкаяння розцінив як бажання уникнути позбавлення волі.

Також суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, не встановив доказів щодо активного сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого, оскільки про смерть дитини поліцію повідомила інша особа, а сам обвинувачений під час слідчого експерименту вказував, що значну частину обставин не пам`ятає.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом дано належну оцінку доводам сторони захисту щодо призначення обвинуваченому покарання не повязаного з позбавленням волі та мотивовано висновки, чому суд їх відхилив, зокрема відносно наміру піти на військову службу, матеріальне утримання матері, дитини.

Суд першої інстанції врахував всі обставини в дотримання вимог ст. 65 КК України та з огляду на визнання вини обвинуваченим, його поведінку зменшив міру покарання від максимальної межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.119 КК України.

Також суд врахував, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характер кримінального правопорушення, непоправні наслідки злочину, відсутність намірів позбутися синдрому залежності від вживання алкогольних напоїв.

Дійсно згідно досудової доповіді Жмеринського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Вінницькій області щодо обвинуваченого ОСОБА_7 від 15.11.2022 року вказано, що виправлення ОСОБА_7 можливо без позбавлення або обмеження волі на певний строк та він не становить небезпеки для суспільства, однак вказане не може бути самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки жодним чином не знижує суспільної небезпеки вчиненого ним злочину.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, що узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку суду апеляційної інстанції покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів, підстави для зміни покарання та застосування ст. 75 КК України відсутні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим та вмотивованим, прийнятим з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413,419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 30.01.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 119 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3