Справа № 216/628/23
Провадження № 1-кп/216/440/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000364 від 22.12.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючий неповнолітню дитину 2005 року народження, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , солдата резерву НОМЕР_2 запасної роти, у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №285 солдата ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву 16-ї запасної роти.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

29 листопада 2022 року солдат ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно залишив місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 29 листопада 2022 року приблизно о 08:00 годині солдат ОСОБА_5 був відсутнім при перевірці особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка проводилась за місцем постійної дислокації військової частини за адресою: АДРЕСА_2 ), тобто самовільно залишив військову частину, командуванню про причини свого вибуття солдат ОСОБА_5 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки «24» січня 2023 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону і заявив про себе, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме як - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, укладену 24 січня 2023 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 .

У підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. Крім того прокурор надав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Захисник, обвинувачений в судовому засіданні не заперечували проти задоволення даного клопотання та просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме як - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_5 , який за місцем проходження служби характеризується позитивно, раніше не судимий, у подальшому бажає проходити військову службу та захищати суверенітет та територіальну цілісність України, а також наявності передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують його покарання у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_5 цілком розуміє роз`яснені йому права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Сторонами угоди узгоджена міра покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України, із врахуванням наявності низки обставин, які пом`якшують покарання, а саме того, що ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою винуватість.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, а також враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 60, 69 КК України, призначивши йому більш м`який вид покарання, не зазначений у санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців із відбуванням на гауптвахті, як про це просять сторони угоди.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 53, 65-67, 69, ч. 5 ст. 407 КК України, ст. ст. 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 січня 2023 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000364 від 22.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24 січня 2023 року покарання із застосуванням ст. ст. 60, 69 КК України арешт строком на 6 (шість) місяців із відбуванням арешту на гауптвахті.

До набрання вироком законної сили обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту затримання 07.02.2023 року.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_5 з дня отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції з суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1