№707/612/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участі:
секретаря ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження № 0001078 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1, 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України,-
в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя (розбій), з погрозою застосування небезпечного для життя насильством, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в приміщенням (розбій), за наступних обставин.

15.10.2014 року ОСОБА_9 разом з особою, матеріли відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у м. Черкаси, домовились про спільне вчинення нападу на директора ТОВ «Лани Драбівщини» ОСОБА_10 , з метою заволодіння майном останнього, та залучившись підтримкою членів Громадського об`єднання «Воїни АТО Черкащини» та воєнізованого формування «Народна самооборона», в кількості восьми чоловік, яким повідомили про необхідність виїзду у складі групи в село Шрамківка Золотоніського району під приводом вручення листа директору ТОВ «Лани Драбівщини», на двох автомобілях виїхали з м. Черкаси до села Шрамківка Золотоніського району, Черкаської області.

В цей же день, близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_9 та особа, матеріли відносно якої виділені в окреме провадження, разом з іншими восьми членами групи воєнізованого формування «Народна самооборона», приїхавши до ТОВ «Лани Драбівщини», що розташований в селі Шрамківка, по вул. Індустріальній, 8, Золотоніського району, Черкаської області, проникли до приміщення кабінету директора вказаного товариства - ОСОБА_10 . Перебуваючи у вказаному кабінеті ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб, з особою, матеріли відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинили напад на ОСОБА_10 , з метою заволодіння майном останнього, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозами застосування такого насильства (розбій), що виразилось у тому, що ОСОБА_9 та особа, матеріли відносно якої виділені в окреме провадження, розташувавшись навколо потерпілого, нанесли удари руками та ногами в область обличчя, голови та тулубу ОСОБА_10 , чим спричинили потерпілому відповідно до довідки №130, виданої Первомайською центральною міської багатопрофільною лікарнею ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин шиї, множинні садна правої гомілки, перелом спинки носу. Потім висловлювали потерпілому погрози заподіяти тяжкі тілесні ушкодження, погрожували вбивством, у разі невиконання його вимог щодо негайної передачі їм грошових коштів та надання ключів від сейфу, де зберігаються гроші.

Внаслідок злочинних насильницьких дій ОСОБА_9 та особи, матеріли відносно якої виділені в окреме провадження, потерпілий ОСОБА_10 , усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, дав вказівку бухгалтеру ОСОБА_11 відчинити сейф, що знаходився у неї в кабінеті. Після чого ОСОБА_9 та особа, матеріли відносно якої виділені в окреме провадження, в ході вчинення розбійного нападу, умисно заволоділи майном, що належало ОСОБА_10 та знаходилось у сейфі, а саме: грошовими коштами у сумі 20000 гривень, які належать ОСОБА_10 , чим завдали матеріальних збитків на вище вказану суму та з місця вчинення злочину з викраденим зникли.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_9 своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя (розбій), з погрозою застосування небезпечного для життя насильством, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в приміщенням та його дії кваліфікує за частиною 3 статті 187 КК України.
Позиція сторони захисту.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому злочині по даному епізоду не визнав, дав наступні покази.
За версією ОСОБА_9 - восени 2014 року він, повернувшись із зони АТО разом зі своїми знайомими, займався збиранням грошової та гуманітарної допомоги для військових, які проходили службу в зоні АТО. Вказані дії він здійснював під керівництвом голови Черкаської обласної державної адміністрації Ткаченка, начальника управління поліції в Черкаській області ОСОБА_12 , з якими він неодноразово зустрічався на нарадах. Його обов`язки полягали в тому, що він разом з групою людей об`їжджав агропідприємства Черкаської області та доводив до відома їх керівників про необхідність допомоги армії, передавав розрахунковий рахунок на який необхідно було перераховувати кошти. Безпосередньою особою від якої він отримував вказівки, щодо підприємств на які необхідно було виїхати був ОСОБА_13 .
В середині жовтня 2014 року він отримав вказівку від ОСОБА_14 зібрати хлопців та проїхати до керівника ТОВ «Лани Драбівщини», що розташоване в селі Шрамківка Осадчого, та провести з ним бесіду, щодо необхідності надання допомоги.
На наступний день він разом з групою людей в кількості десяти чоловік, серед яких , він точно пам`ятає, були ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на двох автомобілях поїхали в с.Шрамківка. Їхні дії по телефону скеровував ОСОБА_13 . Під`їхавши до адміністративної будівлі ТОВ «Лани Драбівщини», він один залишився на подвір`ї, а решта пішла до приміщення. Через п`ять хвилин всі вийшли та поїхали в м.Черкаси. На в`їзді в місто, їхні автомобілі зупинили працівники поліції та повідомили, що необхідно проїхати до УБОЗа. Коли вони туди під`їхали, до них вийшов чоловік та запитав, хто заходив до приміщення ТОВ «Лани Драбівщини». Хлопці пішли, а він залишився на вулиці чекати разом з заступником начальника поліції Черкаської області ОСОБА_17 . Коли хлопці вийшли, він дізнався, що вони під час бесіди з директором ТОВ «Лани Драбівщини» забрали в останнього 20000 грн. Дані кошти вони повернули ОСОБА_18 , який мав їх віддати ОСОБА_19 .

По даному епізоду пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, останній суду більше нічого не пояснив.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин по епізоду розбійного нападу на ОСОБА_10 15.10.2014 року.
Показання свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що в жовтні 2014 року працювала бухгалтером ТОВ «Лани Драбівщини». 15.10.2014 року близько 13 години, в обідню перерву, вона перебувала у своєму кабінеті та почула тупотіння в кабінет директора ОСОБА_10 , який розташовувався поруч, хотіла зайти до нього, але з кабінету вийшли чоловіки у військовій формі, вони завели її назад перерізали телефонний шнур та інтернет, забрали її особистий телефон та з нею залишився один хлопець, а решта повернулася до кабінету директора, там був шум. Через деякий час чоловіки з кабінету директора зайшли до неї та почали запитувати де гроші, вона сказала що грошей немає. Потім їй на мобільний телефон, який їй передали ці чоловіки, зателефонував ОСОБА_10 і наказав віддати гроші з сейфу. Вона віддала нападникам ключі і вони самі відчинили сейф та забрали гроші, що там були - близько 20000 грн., після того пішли. Свідок зайшла до кабінету директора та побачила, що ОСОБА_10 сидить в кріслі, він був побитий, на обличчі в нього була кров. Він наказав їй телефонувати до керівництва в м.Київ та повідомити про дану подію. В подальшому з нею проводили слідчі дії, а десь через тиждень невідомий чоловік повернув їй кошти, які нападники забрали з сейфу.

Показання свідка ОСОБА_11 про обставини розбійного нападу на ОСОБА_10 є логічними, послідовними, узгоджуються з сукупністю досліджених письмових доказів, підстав ставити їх під сумнів у суду не має.
Судом безпосередньо у судовому засіданні, у порядку ст. 358 КПК України, досліджені надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого, наступні документи ( спеціально створені з метою збереження інформації матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин):

рапорт чергового Драбівського РВ УМВС України в Черкаській області про прийняття повідомлення про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ;

протокол прийняття заяви про вчинення злочину від 15.10.2014 року з якого вбачається, що ОСОБА_20 повідомив, що невідомі особи здійснили напад на директора ТОВ «Лани Драбівщини» ОСОБА_10 , нанесли йому тілесні ушкодження та заволоділи грошовими коштами підприємства;

протокол прийняття заяви про вчинення злочину від 16.10.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 повідомив, що невідомі особи близько 13 години здійснили напад на нього, в ході якого нанесли йому тілесні ушкодження та заволоділи грошовими коштами підприємства;

протокол огляду місця події від 15.10.2014 року, яким зафіксовано огляд території контори Лани Драбівщини у смт. Шрамківка, вул. Індустріальна, 8. В ході огляду виявлено та вилучено копії матеріальних слідів;

таблиця зображень до протоколу огляду місця події від 15.10.2014 року, на якій розміщено копії фотокарток із зображенням подвір`я, огорожі навколо та воріт, загальний вигляд території подвір`я ТОВ «Лани Драбівщини», сліди транспортного засобу та низу взуття на подвір`ї, вигляд з середини адмінбудівлі з усіма приміщеннями, вигляд робочого місця, сейфу, місць, де було виявлено сліди низу взуття та плями бурого кольору;

протокол огляду місця події від 24.10.2014 року, яким зафіксовано огляд кабінету агронома в адміністративній будівлі СТОВ «Лани Драбівщини», що у смт. Шрамківка Драбівського району, Черкаської області по вул. Індустріальна, 8. В ході огляду представник підприємства ОСОБА_21 надав слідчому шкіряний портфель в якому знаходяться гроші у сумі 24000 грн., ноутбук чорного кольору та зарядний пристрій до нього. ОСОБА_21 повідомив, що даний портфель йому передав невідомий чоловік на території підприємства;

протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 15.10.2014 року, яким зафіксовано, що свідок ОСОБА_11 впізнала на фотокартці № 1 особу, яка брала гроші зі сейфу та трималась за лазерний диск;

довідка про осіб, що зображені на фотознімках, пред`явлених для впізнання від 15.10.2014 року, згідно якої на фото №1 зображений ОСОБА_9 ;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.10.2014 року, яким зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_10 на фотознімку №1 впізнав особу, яка давала йому лист з вимогою, наносила йому тілесні ушкодження, а також погрожувала прикінчити у разі не виплати грошових коштів;

довідка до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.10.2014 року, згідно якої на фотокартці №1 зображений ОСОБА_9 ;

довідка №130, видана Первомайською центральною міської багатопрофільною лікарнею 16.10.2014 року, з якої вбачається, що у ОСОБА_10 діагностовано ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин шиї, множинні садна правої гомілки, перелом спинки носу.

Дані докази за свою є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.
За таких обставин суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого «поза розумним сумнівом» у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом і зазначає, що покази надані обвинуваченим у судовому засіданні суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам. Не визнання вини ОСОБА_9 у скоєнні даного злочину суд розцінює як намір уникнути покарання, оскільки обвинувачений визнає факт перебування біля приміщення СТОВ «Лани Драбівщини», зазначає про свою обізнаність у вилученні коштів у Осадчого, однак зазначає, що він у цьому участі не приймав, хоча потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 вказують на нього як на особу, яка безпосередньо приймала участь у злочині і була його виконавцем.

Докази відхилені судом.
Оцінюючи на предмет допустимості, надані стороною обвинувачення в якості доказу вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України: протокол НСРД №2 по номеру ОСОБА_9 , який являє собою виписку оперативного зведення від 13.10.2014 року та лазерний диск № 218т з фіксацією телефонних розмов, суд вважає дані докази недопустимими з наступних підстав:
1) у випадках, передбачених КПК, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який складається особою, яка проводила процесуальну дію, в якому обов`язково вказуються особи, які брали участь у проведенні процесуальної дії (ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 104, ч. 1 ст. 106 КПК), особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки (ч. 1 ст. 105 КПК);

2) фіксація ходу і результатів НСРД, повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим КПК, за результатами проведення такої дії складається протокол із зазначенням відомостей про осіб, які проводили такі дії або були залучені до їх проведення, хоча і з можливими застереженнями, такий протокол складається якщо не слідчим, то уповноваженим працівником оперативного підрозділу, і повинен відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження (п. 4.1 Інструкції), до такого протоколу в разі необхідності долучаються додатки (ч. 1 ст. 252 КПК, п. 4.7 Інструкції);

3) відповідно до п. 1.9 Інструкції процесуальними документами щодо проведення НСРД є постанови, клопотання, доручення, протоколи уповноваженого співробітника (працівника) оперативного підрозділу, слідчого, прокурора, а також ухвали слідчого судді;
4) зважаючи на чіткі та імперативні правила оформлення додатків до протоколу за результатами проведення НСРД в контексті обов`язкового засвічення їх підписами осіб, які виконували НСРД (п. 4.7.1 Інструкції).
Підсумовуючи проведений системний аналіз вказаних норм, а також зважаючи на правила ч. 1 ст. 86 КПК України, за якими доказ є допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України, суд вважає, що допустимим доказом фіксації ходу і результатів НСРД є виключно відповідний протокол, який складається за результатами проведення таких дій одним з уповноважених працівників оперативного підрозділу, який їх проводив (п. п. 4.1 та 4.5 Інструкції) та за наявності необхідних процесуальних документів - постанови, клопотання, доручення, протоколи уповноваженого співробітника (працівника) оперативного підрозділу, слідчого, прокурора, а також ухвали слідчого судді (п.1.9 Інструкції).

Вказані вимоги закону органом досудового розслідування дотримані не були.

З наданих прокурором доказів вбачається, що протокол фіксації ходу і результатів НСРД складено невідомою особою, не містить підпису уповноваженої особи, також до протоколу не долучені будь-які процесуальні документи, які свідчать про законність проведення даного НСРД. Крім того, з наданого протоколу вбачається, що на ньому зафіксовані розмови, які відбувалися 13.10.2014 року, а датою внесення ЄДРДР повідомлення про розбійний напад на ОСОБА_10 є 15.10.2014 року, тобто дана НСРД була проведена до надання дозволу слідчим суддею на вчинення зазначених слідчих дій стосовно саме ОСОБА_9 .
Також, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела належними доказами, що ОСОБА_9 в ході розбійного нападу заволодів ноутбуком марки «Asus», які належать ТОВ «Лани Драбівщини» та портфелем, який належить ОСОБА_10 та виключає дані обставини з формулювання обвинуваченого визнаного судом доведеним.

Підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Окрім того, ОСОБА_9 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 3 статті 146 КК України та пунктами 1, 3, 12 частини 2 статті 115 КК України, сформульоване у обвинувальному акті наступним чином.
Формулювання обвинувачення, органом досудового розслідування по епізоду ч.3 ст. 146 КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 , обвинувачується в тому, що в останній декаді вересня 2014 року ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попередньо домовившись зі своїми знайомими ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про спільне позбавлення волі та викрадення ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ретельно спланувавши обставини вчинення вказаного злочину, почали відшукувати знаряддя та засоби необхідні для реалізації своїх злочинних дій.
А саме, ОСОБА_26 , для надання фізичної силової допомоги та забезпечення транспортом при вчиненні злочину, заручився підтримкою своїх знайомих та колег з числа членів воєнізованих формувань, а саме ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яким розповів заздалегідь вигадану ним причину щодо необхідності у наданні допомоги при затриманні та доставці до правоохоронних органів прибічників членів терористичного угрупування «Донецька народна республіка», при цьому ОСОБА_31 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , не повідомляли особам, підтримкою яких вони заручились про свої реальні злочинні наміри направлені на вчинення викрадення ОСОБА_24 та ОСОБА_25
26.09.2014 року, близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_31 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_23 , попередньо відшукавши та взявши з собою знаряддя та засоби для вчинення злочину, а саме: дерев`яну битку, кайданки, ножі, вогнепальну зброю у вигляді пістолету ПСМ калібру 5,45 мм., та автомат Калашникова, домовились про зустріч з ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , поблизу ресторанного комплексу «Чайка», що розташований по вул. Парковий узвіз, 3, в м. Черкаси.
Після чого, зазначені вище особи у кількості восьми чоловік, на автомобілі марки «VOLKSWAGEN Transporter Т4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_30 , під керуванням останнього, приїхали від ресторану «Чайка» на територію станції технічного обслуговування автомобілів, що розташована по вул. Оборонній, 13, в м. Черкаси, де очікували на прибуття у зазначене місце ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . При цьому, ОСОБА_26 , керуючи їх діями, наказав ОСОБА_22 та ОСОБА_9 , вийти з автомобіля та піти назустріч до потерпілих. Після чого, ОСОБА_9 , озброївшись автоматом Калашникова, який знаходився у чохлі, разом з ОСОБА_22 , вийшли з автомобіля та пішли назустріч потерпілим, зайшовши за автомобільні гаражі станції технічного обслуговування автомобілів, при цьому зникли з поля зору інших учасників.
Того ж дня, близько 14 години 20 хвилин, на територію зазначеної станції технічного обслуговування автомобілів, приїхав автомобіль марки «PEUGEOT 406 COUPE 2.0», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в салоні якого перебували ОСОБА_24 , який знаходився за кермом вказаного автомобіля, та ОСОБА_25 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля, позаду яких, на задньому автомобільному сидінні, знаходились ОСОБА_22 та ОСОБА_9 , при цьому останній погрожуючи застосуванням автоматичної вогнепальної зброї, а саме автоматом «Калашникова», керував діями ОСОБА_25 та ОСОБА_24 наказуючи останнім виконувати його вимоги та їхати автомобілем на територію станції технічного обслуговування автомобілів.
Після чого, ОСОБА_26 , діючи за заздалегідь обумовленим злочинним планом, висловив вказівку щодо дій свого спільника у вчиненні злочину ОСОБА_23 та осіб, допомогою яких він заручився, про необхідність затримання ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , в результаті чого, ОСОБА_26 озброївшись дерев`яною биткою, разом з ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , та ОСОБА_29 вибігли з салону автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter Т4», та підбігши до автомобіля потерпілих, силоміць, застосовуючи фізичну силу, витягли ОСОБА_24 і ОСОБА_25 з салону автомобіля, яких відразу повалили на землю та одягли кожному на руки кайданки в задньому положенні, руками за спиною, чим позбавили волі останніх.
У свою чергу, ОСОБА_22 та ОСОБА_9 , приймаючи участь у затриманні потерпілих, виштовхували ОСОБА_24 та ОСОБА_25 з салону автомобіля та застосовували фізичну силу з метою подолання їх опору, а ОСОБА_9 , при цьому, тримав у руках автомат «Калашникова», що вказувало його намір у застосуванні стосовно потерпілих вогнепальної зброї у разі їх опору при затриманні. На час затримання, ОСОБА_30 залишився чекати в салоні автомобіля, та виконував роль водія.
Під час затримання потерпілих, ОСОБА_26 , умисно наніс ОСОБА_24 чисельних ударів дерев`яною биткою в область голови та при цьому погрожував застосуванням пістолету марки ПСМ, демонструючи його потерпілим, а ОСОБА_23 , умисно наніс чисельні удари руками та ногами в область голови, та тулуба ОСОБА_25
Здолавши опір потерпілих, ОСОБА_26 разом з ОСОБА_9 , силоміць затягли ОСОБА_24 та ОСОБА_25 до салону автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter Т4», де також, крім ОСОБА_26 , ОСОБА_9 та ОСОБА_22 розмістились ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , який знаходився за кермом даного автомобіля. В цей час ОСОБА_23 сів за кермо автомобіля «PEUGEOT 406 COUPE 2.0» на якому приїхали потерпілі.
Після цього, ОСОБА_26 спільно з ОСОБА_22 , ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на вчинення викрадення ОСОБА_24 та ОСОБА_25 почали рухатись двома автомобілями, по місту Черкаси, і через вулицю Луначарського, виїхали з м. Черкаси на об`їзну дорогу, поїхавши в напрямку до с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області, та вивезли потерпілих вглиб лісового масиву Дубіївського лісництва, де зупинились в межах 186 квадрату вказаного лісництва, що розташований між с. Дубіївка та с. Ірдинь Черкаського району Черкаської області.
Знаходячись на території вказаного лісництва, ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , витягнули з салону автомобіля ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , яких силоміць утримуючи під руки відтягнули від автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter Т4», в салоні якого залишились очікувати ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , та ОСОБА_30 після чого ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_23 умисно вбили потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .
Дії ОСОБА_9 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 3 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі та викрадення людини, що спричинило тяжкі наслідки.
Формулювання обвинувачення, органом досудового розслідування по епізоду п.п.1, 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 , обвинувачується в наступному: знаходячись на території Черкаського району Черкаської області, лісового масиву Дубіївського лісництва, перебуваючи в межах 186 квадрату, що розташований між с. Дубіївка та с. Ірдинь Черкаського району Черкаської області, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_26 , ОСОБА_22 ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , витягнули з салону автомобіля ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , яких силоміць утримуючи під руки відтягнули від автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter Т4», в салоні якого залишились очікувати ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , та ОСОБА_30 .
В цей час, ОСОБА_29 знаходився позаду ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , спостерігаючи за їх діями по відношенню до ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , яких вони відтягнули на відстань близько 100 метрів від автомобіля, та розмістили їх на землі один біля одного в положенні стоячи на колінах, де вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, попередньо викравши останніх, а саме ОСОБА_26 разом з ОСОБА_9 утримуючи в руках ножі умисно нанесли по черзі ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , яких у свою чергу утримували ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , чисельні ножові поранення, внаслідок отримання яких потерпілі померли на місці. Крім цього, ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , під час вчинення вбивства ОСОБА_24 та ОСОБА_25 з метою заподіяння тілесних ушкоджень застосували по відношенню до останніх, невстановлений під час досудового розслідування предмет термічної дії, спричинивши потерпілим опіки тіла.
Після чого ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , з метою уникнення викриття своєї злочинної діяльності працівниками правоохоронних органів та подальшого притягнення до кримінальної відповідальності, а також з метою знищення слідів вчиненого злочину закопали трупи ОСОБА_24 і ОСОБА_25 у вищезазначеному лісовому масиві, а транспортний засіб, яким керували загиблі відігнали у м. Сміла Черкаської області, де з метою конспірації своїх дій і залишили.
Таким чином, ОСОБА_9 , своїми злочинними діями, відповідно до висновку експерта № 03-01/735 від 30.10.2014, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_26 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 спричинили ОСОБА_24 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючих поранень грудної клітки із ушкодженням легенів та судин в лівій підключичній ділянці; черепно-мозкової травми у виді крововиливів під м`яку мозкову оболонку обох півкуль головного мозку, перелому кісток основи та склепіння черепа, крововиливів в м`які тканини голови, ран, синців на голові, крововиливу в білкову оболонку правого ока, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; сліпі непроникаючі поранення грудної клітки; сліпі поранення шиї; наскрізне поранення правого плеча; синці та садно на кінцівках; синець на грудній клітці; опіки кистей, грудної клітки та живота, які носять ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, а причиною смерті ОСОБА_24 є проникаючі колото-різані поранення грудної клітки із ушкодженням легенів та судин в лівій підключичній ділянці, які супроводжувалися зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привели до гострої крововтрати.
Внаслідок своїх злочинних дій ОСОБА_9 , відповідно до висновку експерта № 03-01/734 від 30.10.2014, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_26 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 спричинили ОСОБА_25 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення грудної клітки із ушкодженням легень та серця; черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку півкуль головного мозку, перелому кісток та основи черепа, крововиливів в м`які тканини голови, ран, синців та саден на голові, крововиливу в білкову оболонку лівого ока, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; сліпі проникаючі поранення грудної клітки; наскрізні поранення лівого стегна; різані рани на голові; синець та садно на грудній клітці; синці та садно на кінцівках; садно на шиї; опіки на обличчі та шиї, які носять ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, а причиною смерті ОСОБА_25 є проникаючі колото-різані поранення грудної клітки із ушкодженням легенів та серця, які супроводжувалися зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привели до гострої крововтрати.
Дії ОСОБА_9 органом досудового слідства кваліфіковані за п.п.1, 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство двох осіб, умисне вбивство викраденої людини, умисне вбивство вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Обов`язок доказування події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення згідно статті 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

Судом досліджено надані стороною обвинувачення докази:
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 , пред`явлене йому обвинувачення не визнав повністю. Суду пояснив, що ОСОБА_32 та ОСОБА_33 йому не знайомі, участі в їх викраденні та вбивстві він не приймав, на місці вчинення злочинів ніколи не перебував. На його думку ОСОБА_34 та ОСОБА_35 його обмовляють з метою самим уникнути обвинувачення у даних злочинах. Станом на осінь 2014 року, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 він знав не значний проміжок часу, в дружніх, близьких стосунках з ними не був. Вони разом займалися зібранням матеріальної та гуманітарної допомоги з підприємців області.

Крім того, пояснив суду, що в листопаді 2014 року його запросив до себе начальник управління поліції в Черкаській області ОСОБА_12 , та повідомив йому, що в зв`язку з тим, що він збирав допомогу на АТО в основному з підприємців, які співпрацювали з партією регіонів, останні його планують вбити. ОСОБА_12 запропонував йому тікати з міста Черкаси та десь перечекати. Вважаючи загрозу реальною він виїхав до тимчасово окупованої АР Крим та проживав там. В подальшому дізнався, що особи, з якими він збирав допомогу, а саме: ОСОБА_36 - убитий, а на Суходольського вчинено напад. Про те, що він обвинувачується у викрадені та вбивстві ОСОБА_33 та ОСОБА_32 , дізнався лише після пред`явлення обвинувачення.

За клопотанням сторони обвинувачення у судовому засіданні були допитані наступні свідки.

Свідок ОСОБА_37 суду пояснив, що запрошувався працівниками поліції в якості понятого під час проведення обшуку, але жодних деталей не пригадав.

Свідок ОСОБА_38 суду пояснив, що був запрошений працівниками поліції в якості понятого для проведення слідчої дії, вході якої невідомий чоловік розповідав та показував на манекені, як вчинявся злочин. Деталей свідок не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_39 суду пояснив, що в 2014 році до нього звернулася його знайома ОСОБА_40 , яка повідомила, що зник її наречений ОСОБА_41 на її автомобілі ПЕЖО, попрохала допомогти його знайти. В її автомобілі був трекер, за його допомогою вони знайшли автомобіль в м.Сміла. Продивившись по трекеру весь шлях автомобіля, вони побачили, що він 40 хвилин стояв без руху в лісі поблизу с.Дубіївка. Приїхавши туди, вони побачили там сліди стоянки авто та поблизу свіже скопану землю. Поїхали в м.Черкаси за лопатою, повернувшись почали копати та знайшли трупи ОСОБА_32 та ОСОБА_33 . Потім повідомили про знахідку працівників поліції.

Судом безпосередньо у судовому засіданні, у порядку ст. 358 КПК України, досліджені надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого, наступні документи ( спеціально створені з метою збереження інформації матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин):

протокол огляду місця події від 29.09.2014 року, яким зафіксовано огляд ділянки лісового масиву межі кварталів №186 та №187 Дубіївського лісництва, що в адміністративних межах Дубіївської сільської ради Черкаської області. В ході руху по лісовому масиву виявлено яму прямокутної форми, при розкопуванні якої знайдено труп чоловічої статі віком 25-30 років худорлявої тілобудови. При подальшому розкопуванні ями виявлено труп особи чоловічої статі упізнаний як ОСОБА_24 . В ході огляду виявлено та вилучено матеріальні предмети та матеріальні копії слідів злочину;

фототаблиця зображень до протоколу огляду місця події від 29.09.2014 року, на якій зафіксовано за допомогою фотозображень: лісовий масив, фрагменти слідів, місце виявлення трупів, загальний вигляд трупа ОСОБА_42 та ОСОБА_24 , локалізація ушкоджень на тілі трупів, загальний їх вид, матеріальні копії слідів (слід шини, низу взуття);

протокол огляду місця події від 29.09.2014 року, яким зафіксовано огляд ділянки автодороги, що знаходиться в Черкаському районі, між с. Дубіївка та смт. Ірдинь. Виявлено автомобіль марки Пежо 406, держномер НОМЕР_3 , на правій стороні узбіччя в напрямку с. Дубіївка. В протоколі крім того зафіксовано предмети, які виявлено в даному автомобілі та матеріальні копії слідів;

фототаблиця до протоколу огляду автомобіля від 29.09.2014 року, на якій за допомогою фотокарток відображено вигляд автомобіля, виявлені в ньому предмету, матеріальні копії слідів (слід низу підошви);

розшукова таблиця, згідно якої сліди пальців рук, виявлені та вилучені з поверхні автомобіля «Пежо», залишені ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_24 , ОСОБА_42 . Непридатні для ідентифікації 3 особи;

протокол огляду місця події від 30.09.2014 року, яким зафіксовано додатковий огляд автомобіля «Пежо», моделі 406, бежевого кольору, який знаходиться на території Черкаського РВ. В ході огляду зроблено змиви біологічних слідів з поверхонь;

висновок експерта від 27.10.2014 року №946мб, згідно якого генетичні ознаки клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої руки трупа ОСОБА_42 збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_42 . Генетичні ознаки крові та клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з лівої руки трупа ОСОБА_42 встановити не вдалось;

висновок експерта від 27.10.2014 року №947мб, згідно якого генетичні ознаки крові та клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин з правої та лівої рук трупа ОСОБА_24 встановити не вдалось;

висновок експерта від 28.10.2014 року №948 мб, згідно якого генетичні ознаки клітин з ядрами на недопалку сигарети «PARLAMENT Silver Blue» належить особі жіночої генетичної статі і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_42 та зразка крові трупа ОСОБА_24 . Походження клітин з ядрами на недопалку сигарети «PARLAMENT Silver Blue» від трупа ОСОБА_42 та від трупа ОСОБА_24 виключається;

висновок експерта від 28.10.2014 року №949 мб, згідно якого при дослідженні семи фрагментів гілок, крові не виявлено;

висновок експерта від 31.10.2014 року №950 мб, згідно якого генетичні ознаки клітин з ядрами на змивах з підлокотника з пасажирського сидіння, що за водієм, з підлокотника, що знаходиться між задніми пасажирськими сидіннями, з лівої частини бокового пасажирського сидіння та з верхньої частини сидіння водія не встановлені. Генетичні ознаки клітин з ядрами на змиві з верхньої ручки над переднім пасажирським сидінням змішані та містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_42 і не містять генетичних ознак зразка крові трупа ОСОБА_46 . Генетичні ознаки клітин з ядрами на змиві з правої частини сидіння водія збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_24 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_42 . Походження вищевказаних генетичних ознак за рахунок трупа ОСОБА_42 виключається. Генетичні ознаки клітин з ядрами на змиві із внутрішньої бокової стійки біля сидіння водія змішані, належать більше ніж двом особам та не придатні для подальшого порівняльного дослідження. Генетичні ознаки клітин з ядрами на змиві із задньої частини бокового пасажирського сидіння змішані містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_24 та не містять генетичних ознак зразка крові трупа ОСОБА_42 . Генетичні ознаки клітин з ядрами на змиві з ручки водійського сидіння змішані, належить більше ніж двом особам та не придатні для подальшого порівняльного дослідження;

висновок експерта від 06.10.2014 року №1/1082, згідно якого два сліди протекторів шин, які зафіксовані за допомогою гіпсових зліпків та вилучені під час проведення огляду місця події 29.09.2014 року придатні для встановлення групової належності протекторів шин транспортного засобу, якими залишено дані сліди. Вирішити питання щодо ідентифікації даних слідів можливо лише при наявності протектору шин якими були залишені дані сліди;

висновок експерта від 03.10.2014 року №1/1083, згідно якого вирішити питання про придатність для ідентифікації фрагменту сліду взуття, вилученого 29.09.2014 року при ОТМП, можливо лише при порівняльному дослідженні із взуттям, що його залишило. Разом з тим даний слід придатний для встановлення групової належності, по ньому можливе виключення по типу та виду малюнка низу підошви взуття, що його залишило;

висновок експерта від 03.10.2014 року №1/1084, згідно якого вирішити питання про придатність для ідентифікації фрагменту сліду взуття, вилученого 29.09.2014 при ОМП, можливо лише при порівняльному дослідженні із взуттям, що його залишило. Разом з тим даний слід придатний для встановлення групової належності, по ньому можливе виключення по типу та виду малюнка низу підошви взуття, що його залишило;

висновок експерта від 06.10.2014 року №1/1086, згідно якого двадцять один слід руки, які були вилучені під час ОМП від 29.09.2014 року придатні для ідентифікації по ним особи (осіб), що їх залишила (залишили). Десять слідів рук непридатні для ідентифікації по ними особи. Сліди пальців руки залишені особами, дактилокарта яких заповнена на ім`я ОСОБА_43 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 . Деякі сліди рук залишені не ОСОБА_24 , не ОСОБА_25 , не ОСОБА_43 та не ОСОБА_47 , дактилокарти яких надані для порівняльного дослідження;

протокол огляду трупа від 30.09.2014 року, яким зафіксовано огляд трупа чоловічої статі;

протокол огляду трупа, яким зафіксовано огляд трупа чоловічої статі;

висновок експерта № 288 від 24.10.2014 року, згідно якого встановлено групову належність крові трупа ОСОБА_24 ( ОСОБА_48 ), ОСОБА_42 ( Ав ІІ). В слідах на шортах знайдена кров людини та виявлений антиген А. Антиген А, виявлений в слідах на шортах міг походити за рахунок крові особи з групою крові Ав ІІ. Походження крові від трупа ОСОБА_42 не виключається. Даних за походження крові від трупа ОСОБА_24 не виявлено;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.11.2014 року, яким зафіксовано, що свідок ОСОБА_49 не впізнає жодну особу серед пред`явлених їх для впізнання по фотокарткам;

довідка від 19.11.2014 року, згідно якої свідку ОСОБА_49 було пред`явлено для впізнання по фотокарткам чотири особи, серед яких ОСОБА_9 ;

протокол обшуку від 30.11.2014 року, на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2014 року, яким зафіксовано обшук приватного домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_50 . В ході проведення обшуку виявлено автомобіль «Фольсксваген Т4» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ;

протокол огляду місця події від 01.12.2014 року, яким зафіксовано огляд автомобіля «Фольксваген Т-4» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з переліком виявлених в ньому речей та з вилученням слідів біологічного походження;

протокол проведення слідчого експерименту від 05.12.2014 року за участю свідка ОСОБА_27 , який пояснив обставини вбивства потерпілих, вказав на осіб в тому числі ОСОБА_9 , які його здійснювали, показав спосіб та місце події, описав дії учасників, вказав на знаряддя вбивства, описав одяг осіб, які наносили ножові поранення із зазначенням які самі речі були в крові потерпілих, зазначив речі потерпілих, які забрали.

Так ОСОБА_27 в ході слідчого експерименту показав, що на початку осені 2014 року він разом зі своїми знайомими, серед яких були ОСОБА_36 , ОСОБА_51 , ОСОБА_22 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_35 та ОСОБА_54 , на мікроавтобусі поїхали на вул.Оборонну в м.Черкаси, де дочекалися ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які під`їхали на автомобілі Пежо. Рогачов наніс удари битою потерпілим ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , а ОСОБА_22 погрожуючи автоматом бив потерпілих ногами, у ОСОБА_51 був пістолет. Потім вони наділи потерпілим кайданки та положили їх один на одного в мікроавтобус на долівку біля заднього сидіння собі під ноги. ОСОБА_52 сів за кермо автомобіля Пежо і вони всі разом поїхали до лісу поблизу с.Дубіївка. Дорогу вказував ОСОБА_36 . Коли під`жджали до місця, ОСОБА_36 повідомив, що буде їх вбивати. В лісі ОСОБА_36 , ОСОБА_52 , ОСОБА_51 та ОСОБА_22 взяли потерпілих та потягли вглиб лісу. Свідок пішов з ними, там він побачив, як ОСОБА_51 та ОСОБА_36 різали ножами потерпілих. Свідку стало погано і він відійшов. Потім ОСОБА_36 взяв лопату з мікроавтобуса та разом з ОСОБА_52 , ОСОБА_51 та ОСОБА_22 , викопали яму та закопали в ній потерпілих. Після чого вони всі разом поїхали в м.Сміла, де залишили Пежо, а потім повернулися на мікроавтобусі в м.Черкаси.

таблиця зображень до протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_27 , на якій містяться копії фотозображень зі свідком ОСОБА_27 , який вказує на ділянки місцевості, де відбувалися події, і відображає в динаміці дії учасників;

протокол проведення слідчого експерименту від 06.12.2014 року за участю свідка ОСОБА_29 , який розповів про обставини вбивства, його учасників, відтворив події того дня, вказав, що момент вбивства він не бачив, так як в той час, витирав відбитки пальців з автомобіля ОСОБА_32 .

Так ОСОБА_29 в ході слідчого експерименту показав, що на початку осені 2014 року йому зателефонував ОСОБА_15 та попросив допомоги в затриманні двох сепаратистів та відвезти їх в міліцію. На наступний день він разом зі своїми знайомими, серед яких були ОСОБА_36 , ОСОБА_51 , ОСОБА_22 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_34 та ОСОБА_54 , на мікроавтобусі поїхали на вул. Оборонну в м.Черкаси, де дочекалися ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які під`їхали на автомобілі Пежо. ОСОБА_36 наніс удари битою потерпілим ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , а потім він, ОСОБА_22 , ОСОБА_51 та ОСОБА_52 наділи потерпілим кайданки та положили їх один на одного в мікроавтобус на долівку біля заднього сидіння собі під ноги. ОСОБА_52 сів за кермо автомобіля Пежо і вони всі разом поїхали до лісу поблизу с.Дубіївка. В лісі ОСОБА_36 взяв лопату, два ножі, а йому наказав протерти Пежо. ОСОБА_55 , ОСОБА_51 та ОСОБА_22 взяли потерпілих та потягли вглиб лісу. З лісу почали лунати крики. Через деякий час повернулися ОСОБА_36 , ОСОБА_56 , ОСОБА_34 та ОСОБА_52 , в ОСОБА_36 були руки в крові. У ОСОБА_51 в крові була форма. Після чого, вони всі разом поїхали в м.Сміла, де залишили Пежо, а потім повернулися на мікроавтобусі в м.Черкаси;

таблиця зображень до протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_29 від 06.12.2014 року, на якій містяться копії фотокарток зі свідком на певній місцевості. Свідок відображає місця подій, називає учасників і відтворює їх дії;

висновок експерта від 06.11.2015 року №1163, згідно якого генетичні ознаки клітин з ядрами на вирізках з пасажирського сидіння другого ряду належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_24 та зразка крові трупа ОСОБА_42 . Генетичні ознаки клітин з ядрами на вирізках з пасажирського сидіння другого ряду змішані та не містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_24 та зразка крові трупа ОСОБА_42 . Генетичні ознаки клітин з ядрами на вирізках з пасажирського сидіння другого ряду встановити не вдалось;

висновок експерта №296 від 23.10.2014 року, згідно якого в слідах на покривалі кров не знайдена;

висновок експерта №03-01/735 від 30.09.2014 року, згідно якого на підставі проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_24 , даних додаткових досліджень, причиною смерті є проникаючі колото-різані поранення грудної клітки із ушкодженням легенів та судин в лівій підключичній ділянці, які супроводжувалися зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привели до гострої крововтрати, що підтверджується даними проведеної експертизи трупа та результатами судово-гістологічної експертизи. Враховуючи ступінь розвитку ранніх та пізніх трупних явищ, смерть потерпілого настала більш ніж за 48 годин до моменту дослідження трупа в морзі. При експертизі трупа виявлені наступні ушкодження: проникаючі поранення грудної клітки із ушкодженням легенів та судин в лівій підключичній ділянці; черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під м`яку мозкову оболонку обох півкуль головного мозку, перелому кісток основи та склепіння черепа, крововиливів в м`які тканини голови, ран, синців на голові, крововиливу в білкову оболонку правого ока; сліпі не проникаючі поранення грудної клітки; сліпі поранення шиї; наскрізне поранення правого плеча; синці та садно на кінцівках; синець на грудній клітці; опіки кистей, грудної клітки та живота. Проникаючі поранення грудної клітки з ушкодженням легенів та судин в лівій підключичній ділянці, сліпі не проникаючі поранення грудної клітки, сліпі поранення шиї, наскрізне поранення правого плеча виникли від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого та має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух з добре вираженими ребрами. Черепно-мозкова травма, синці та садно на кінцівках, синець на грудній клітці виникли від дії твердого тупого предмету (предметів). Опіки кистей, грудної клітки та живота виникли від дії гарячого предмету. Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті. Проникаючі поранення грудної клітки із ушкодженням легенів та судин в лівій підключичній ділянці, черепно-мозкова травма відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень з ознакою небезпеки для життя. Сліпі не проникаючі поранення грудної клітки, сліпі поранення шиї, наскрізне поранення правого плеча, синці та садно на кінцівках, синець на грудній клітці, опіки кистей, грудної клітки та живота носять ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. При судово-токсилогічному дослідженні крові трупа спирти не виявлено;

висновок експерта №03-01/734 від 30.09.2014 року, згідно якого на підставі проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_42 , даних додаткових методик досліджень, причиною смерті є проникаючі колото-різані поранення грудної клітки із ушкодженням легенів та серця, які супроводжувалися зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привели до гострої крововтрати, що підтверджується даними проведеної експертизи трупа та результатами судово-гістологічної експертизи. Враховуючи ступінь розвитку ранніх та пізніх трупних явищ, смерть потерпілого настала більше ніж за 48 годин до моменту дослідження трупа в морзі. При експертизі трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: проникаючі поранення грудної клітки із ушкодженням легень та серця; черпено-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, крововиливів під мяку мозкову оболонку півкуль головного мозку, перелому кісток та основи черепа, крововиливів в мякі тканини голови, ран, синців та саден на голові, крововиливу в білкову оболонку лівого ока; сліпі не проникаючі поранення грудної клітки; наскрізні поранення лівого стегна; різані рани на голові; синець та садно на грудній клітці; синці та садно на кінцівках; садно на шиї; опіки на обличчі та шиї. Проникаючі поранення грудної клітки, сліпі не проникаючі поранення грудної клітки, наскрізні поранення лівого стегна, різані рани на голові виникли від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого та має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух з добре вираженими ребрами. Черепно-мозкова травма, синець та садно на грудній клітці, синці та садно на кінцівках, садно на шиї виникли від дії твердого тупого предмету (предметів). Опіки та обличчі та шиї виникли від дії гарячого предмету. Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті. Проникаючі поранення грудної клітки, черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Сліпі не проникаючі поранення грудної клітки, наскрізні поранення лівого стегна, різані рани на голові, синець та садно на грудній клітці; синці та садно на кінцівках, садно на шиї, опіки на обличчі на шиї носять ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. При судово-токсилогічній експертизі трупа спирти не виявлено.

Проаналізувавши надані прокурором докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку суд дійшов висновку, що вони ні кожен окремо, а ні у своїй сукупності не доводять винуватість ОСОБА_9 у викраденні та вбивстві ОСОБА_33 та ОСОБА_32 . Надані органом досудового розслідування докази підтверджують саму подію злочину: приблизний час, місце, спосіб його вчинення, однак не доводять безсумнівними доказами винність ОСОБА_9 у викраденні та умисному позбавленні життя ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до частини 1 статті 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Отже, вищеперераховані документи (висновки експертів, протоколи огляду місця події, огляду трупа, проведення слідчого експерименту, огляду предметів), не вказують про вчинення вищевказаних злочинів ОСОБА_9 .
На вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів, вказують лише свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_29 , під час слідчого експерименту.
Дані покази ОСОБА_27 та ОСОБА_29 , статус яких визначений органом досудового розслідування як свідок, суд оцінює критично, оскільки дані особи за їх власними показами, які вони надали під час відтворення обстановки та обставин подій вказали, що вони приймали фактично участь у даних злочинах, викрадали потерпілих, виїжджали з ним до лісу, де потерпілі були вбиті, стирали відбитки пальців з автомобіля потерпілих, разом з тим особисто участі у вбивстві не приймали, а лише спостерігали за тим як вбивали ОСОБА_32 і Бєлікова. Як вбачається з наданих стороною обвинувачення доказів, органи досудового розслідування прийняли покази ОСОБА_35 та ОСОБА_34 як правдиві та єдино можливі, повністю обгрунтували обвинувачення на показах даних свідків. Жодних слідчих дій, щодо перевірки причетності самих свідків до вчинених злочинів - не провели.
На думу суду, з метою уникнення покарання, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 могли вказати на ОСОБА_9 як на особу, яка вчиняла дані злочини.
Суд звертає увагу, що унаслідок вкрай непрофесійного, поверхневого, необ`єктивного досудового розслідування так і залишились невстановленими всі обставини вчинення викрадення та вбивства потерпілих ОСОБА_33 та ОСОБА_32 .
За наведених вище обставин, суд не може обґрунтовувати обвинувальний вирок лише на показах двох осіб, які фактично повідомляють, що приймали участь у злочинних діяннях, але зазначають, що самих злочинів не вчиняли, однак органи досудового розслідування не проводять фактично жодних слідчих дій, щодо перевірки показів свідків та причетності їх самих до вчинення злочинів.
Крім того, як вбачається з протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 19.11.2014 року, ОСОБА_49 , яка була свідком викрадення ОСОБА_33 та ОСОБА_32 не впізнає ОСОБА_9 як особу, яка приймала участь у викраденні потерпілих.

Зібрані та надані суду докази як кожний окремо, так і у сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок «поза розумним сумнівом» про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у викраденні та вбивстві потерпілих ОСОБА_33 та ОСОБА_32 , а тому суд у відповідності з вимогами ст.17 КПК України,ст.62 Конституції України тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого.
Зважаючи на викладене, суд присяжних вважає висунуте ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 3 ст. 146, п.п.1,3,12 ч. 2 ст. 115 КК України таким, що не знайшло свого підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами та взагалі не доведене стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву, а тому відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК України, суд вважає за необхідне ухвалити за цим обвинуваченням виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_57 .
Так, відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

ст. 25 КПК України встановлює, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

ч. 1 ст. 91 КПК України визначає, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як вбачається із прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛвід 10.07.2001р.у справі «Авшар проти Туреччини» -п.282).Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див.п.40 рішення у справі №34006/06 від 25лютого 2016 року «Зякун проти України», п.54 рішення у справі №75520/01від 06 грудня 2007 року «Козинець проти України», п.33 рішення у справі №17969/09від 10 грудня 2015року «Тихонов проти України», рішення від 14.08.2008р. у справі «Кобець проти України» п. 42. у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011р. та «Барбера, Мессаге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988р.»).
Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1988р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
В рішенні ЕСПЛ у справі Вассіліоса Ставрополуса проти Греції (скарга № 35522/04, 27 вересня 2007 року п. 39), суд вважає, що на підставі принципу «in dubio pro reo» (сумніви тлумачаться на користь підсудного), який представляє собою приватне вираження принципу презумпції невинуватості, не повинно існувати ніякої якісної відмінності між виправдувальним вироком, зважаючи на відсутність доказів і виправдувальним вироком у зв`язку з констатацією безсумнівної невинуватості особи. У дійсності, виправдувальні вироки не розрізняються залежно від підстав, прийнятих до уваги в кожному окремому випадку суддею в кримінальному процесі. Згідно роз`яснень, даних у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Суд присяжних, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись ст. 62 Конституції України, згідно якої всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачаться на його користь, приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 підлягає виправданнюза ч. 3 ст. 146, п.п.1,3,12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки жодний доказ не доводить його вину у викраденні та вбивстві ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .
Зокрема не підтверджено наступне:
що саме ОСОБА_9 26.09.2014 року, близько 13 години 00 хвилин, погрожуючи застосуванням автоматичної вогнепальної зброї, а саме автоматом «Калашникова», керував діями ОСОБА_25 та ОСОБА_24 наказуючи останнім виконувати його вимоги та їхати автомобілем на територію станції технічного обслуговування автомобілів;
що саме ОСОБА_9 , силоміць затяг ОСОБА_24 та ОСОБА_25 до салону автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter Т4» ;
що Богун з іншими членами групи осіб за попередньою змовою вивіз потерпілих вглиб лісового масиву Дубіївського лісництва;
що ОСОБА_9 з іншими членами групи осіб за попередньою змовою витягнув з салону автомобіля ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , яких силоміць утримуючи під руки відтягнули від автомобіля «VOLKSWAGEN Transporter Т4»;
що ОСОБА_9 разом з іншим співучасником, утримуючи в руках ножі, умисно нанесли по черзі ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , яких у свою чергу утримували інші особи, чисельні ножові поранення, внаслідок отримання яких потерпілі померли на місці;
що саме ОСОБА_9 з іншими співучасниками, під час вчинення вбивства ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, застосував по відношенню до останніх, невстановлений під час досудового розслідування, предмет термічної дії, спричинивши потерпілим опіки тіла.
Суд присяжних зауважує, що органом досудового розслідування призначені чисельні експертні дослідження для виявлення слідів злочину, висновки по яким не вказують, що на місці злочину, в автомобілі потерпілих, на одязі потерпілих наявні біологічні сліди ОСОБА_9 . Прокурором у судовому засіданні не обгрунтовано як орган досудового розслідування і державний обвинувач дійшли до висновку про причетність ОСОБА_9 до викрадення та вбивства двох людей. Фактично обвинувачення грунтується на показах ОСОБА_27 та ОСОБА_29 , наданих ними під час слідчого експерименту, які вказують на те, що вони приймали участь у злочинних діях, шляхом надання засобів, страхування виконавців на випадок зміни ситуації, прийняття участі у прихованні слідів злочину, і які знали про вчинені злочини, однак не повідомили про них правоохоронні органи, однак обвинувачення яким не висунуто, натомість пред`явлено ОСОБА_9 , без жодного прямого та непрямого доказу.
Більш того, при призначенні експертних досліджень, працівниками правоохоронного органу не надано для порівняльного аналізу біологічні зразки (як то кров) осіб, які визначені органом досудового розслідування як такі, що приймали участь у викраденні та вбивстві ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , зокрема: ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_29 , для встановлення їх причетності до злочину, оскільки, згідно висновків експертів, наявні біологічні сліди, походження яких встановити неможливо через відсутність зразків для порівняння, крім зразка крові ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Також працівниками правоохоронних органів не вилучено у вищевказаних осіб взуття, низ якого можливо порівняти зі слідами виявленими на місці злочину. Правоохоронцями не знайдено трьох ножів, на які вказує слідство, і за допомогою яких наносились ушкодження потерпілим.
Фактично все обвинувачення зводиться до припущень, які не мають між собою навіть зв`язку.
Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні правопорушення.

За таких обставин ОСОБА_9 підлягає виправданню у пред`явленому обвинуваченні за 3 ст. 146 КК України, п.п.1, 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
У судовому засіданні не допитано потерпілого ОСОБА_10 та свідків: ОСОБА_28 , ОСОБА_58 , ОСОБА_49 , ОСОБА_59 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 .
Суд зазначає, що прокурором не було забезпечено явку свідків сторони обвинувачення та потерпілого, однак не зважаючи на це, суд вжив усіх заходів, зокрема: неодноразово застосовував привід до вказаних свідків, приймав рішення про участь потерпілого у судовому засідання через відеоконференцзвязок для належної явки осіб у судове засідання та з метою дотримання принципу безпосередності дослідження доказів, однак свідки правоохоронними органами доставлені не були, а потерпілий не міг зявитися в суд за місцем проживання та участі у відеоконференції.
Суд присяжних враховує судову практику щодо випадків змушеного судового розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілих та свідків і виходить з наступного.
Сторона обвинувачення, на яку відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, повинна забезпечити явку потерпілих, показання яких могло мати ключове значення при доказуванні винуватості обвинуваченого.
Крім того, за змістом ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Верховний Суд у своїх постановах від 02 квітня 2019 року (справа № 214/10541/14-к) та від 15 травня 2019 року (справа № 469/898/15-к) дійшов висновку про те, що якщо суд першої інстанції вжив усіх можливих і необхідних заходів для повідомлення потерпілих та забезпечення їх явки та явки свідка до суду, однак через їх неодноразову неявку до суду був позбавлений можливості провести їх допит для встановлення обставин події та причетності обвинуваченого, то у суду першої інстанції були підстави для ухвалення рішення з урахуванням наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні. Так, хоча суд дійсно повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, це не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечити участь потерпілих, показання яких є ключовим доказом обвинувачення, оскільки доказування вини особи, а, отже, надання відповідних доказів суду, за законом є обов`язком сторони обвинувачення.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання за ч. 3 ст. 187 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 згідно ст. 66 КК України - судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , згідно ст. 67 КК України - судом не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання за ч. 3 ст. 187 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (відсутність каяття);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив (заволодіння чужим майном) і мету (виконання наказу), спосіб (застосування насильства та проникнення в приміщення), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та завдання матеріальної шкоди);
поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій: розуміння обвинуваченим своїх дій та наслідків; бажання вчинити дії, які завідомо для обвинуваченого носять характер злочинних; впевненість у відворотності покарання, переїзд на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим.

особу обвинуваченого: який не визнав себе винним, характеристику від голови ОСББ «Гагаріна 83» від 30.06.2022 року на ОСОБА_9 суд не приймає до уваги, оскільки останній з жовтня 2014 року був відсутній за місцем проживання, а тому така характеристика є недостовірною. Посилання обвинуваченого на те, що він приймав участь в АТО, суд не приймає, оскільки дані обставини не підтверджуються жодними доказами;
згідно висновку судово-психіатричного експерта №8 від 19.01.2022 року є осудним, не перебуває під наглядом в КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради», під наглядом лікаря-психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» не перебуває і не перебував.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26.11.2015), ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення слід зарахувати у строк покарання з дня затримання 01.11.2021 року до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Майнова шкода по епізоду за ч. 3 ст. 187 КК України становить 20000 грн.

Цивільний позов не заявлено.
У зв`язку з постановленням судом виправдувального вироку по епізодам за ч. 3 ст. 146, п.п.1, 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, процесуальні витрати у справі, повязані з залученням експертів - суд відносить за рахунок держави.

Процесуальні витрати по епізоду за ч. 3 ст. 187 КК України відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.
Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_9 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.

ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.п.1, 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_9 , кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і призначити йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_9 , залишити без змін, та продовжити строк його дії до набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26.11.2015) ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення зарахувати у строк покарання з дня затримання з 01.11.2021 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:

телефон «Sumsung Duos», сім-карти «Kyivstar» та «МТС», які повернуті потерпілому ОСОБА_10 під розписку залишити останньому за належністю;
карту пам`яті «Team micro sd 16 gb», яка зберігається при матеріалах кримінального провадження повернути потерпілому ОСОБА_10 .
Процесуальні витрати - віднести за рахунок держави.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днівз дня проголошення вироку.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_60

Присяжні: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5