Справа № 296/1938/22
Вирок

Іменем України

10 січня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000931 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця м.Житомира, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимості не має відповідно ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2015 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та згідно військово- лікарської комісії визнано придатним для проходження служби.

В той самий, день на підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 189, старшину І статті ОСОБА_4 військовослужбовця за призовом під час мобілізації зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта 5 навчального взводу 3 навчальної роти 2 навчального батальйону.

27.08.2015 року на підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №204 старшину І статті ОСОБА_4 направлено на лікування до військової частини НОМЕР_3 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України.

Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 27.08.2015 оголошено не було.

Старшина І статті ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог ст. ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, старшина І статті ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді курсанта 5 навчального взводу 3 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 27 серпня 2015 року не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_3 (військовий госпіталь), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 23 квітня 2022 року, коли прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_4 , чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та військовій частині НОМЕР_3 (військовий госпіталь) обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення до військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав. Підтвердив обставини за яких він без поважних причин не з`явився вчасно на службу в умовах особливого періоду.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміє обвинувачений, інші учасники судового провадження, і які ніким не оспорюються. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставина справи і ним не оспорюються, виходячи з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає винність ОСОБА_4 доведеною та кваліфікує його дії :

за ч.4. ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Досліджуючи дані про особу винного, суд враховує його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, минуле, склад сім`ї.

ОСОБА_4 судимості не має відповідно ст.89 КК України, працює не офіційно, у лікаря-нарколога та лікаря - психіатра на обліку не перебуває, характеризується негативно за місцем проходження військової служби.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчиненого злочину, його наслідків, відомостей про особу ОСОБА_4 , суд призначає покарання в межах санкцій статті за якою він визнається винним, а саме у виді позбавлення волі з випробуванням, дійшовши висновку про можливість виправлення його без відбування покарання.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_4 не накладався.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

У відповідності з ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1