Номер провадження: 11-сс/813/1657/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

Підозрюваного ОСОБА_7

Прокурора ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2022 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0001246 від 01.11.2022 року, за ч. 1 ст. 307 КК України,

встановила:

Цією ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2022 клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 про арешт майна, за кримінальним провадженням № 0001246 від 01.11.2022 року, за ч. 1 ст. 307 КК задоволено та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено під час огляду місця події 01.11.2022 року за адресою АДРЕСА_1 та виявлено та вилучено під час обшуку 01.11.2022 року за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно ухвали суду, слідчий суддя приймаючи до уваги правову підставу для арешту майна, тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважав доведеним у судовому засіданні слідчим наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотанні майна, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування власником та іншими особами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції захисник-адвокат ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що дана ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК України, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладання арешту на майно ОСОБА_7 .

Зазначає, що сам по собі факт визнання вилученого майна речовим доказом не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст. 98 КК України, як доказ у кримінальному проваджені, тобто слідчим суддею належним чином не перевірені доводи слідчого щодо необхідності накладання арешту на майно. Звертає увагу на те, що вилучені речі необхідно було дослідити для того, щоб визначити, чи відповідають вони вимогам ст. 171 КПК України і чи немає підстав для повернення клопотання слідчому для усунення недоліків відповідно до ч.3 ст. 172 КПК України. В порушення п.2 ч.2 ст. 171 КПК Україн слідчим не було чітко зазначено перелік і види майна, які належить арештувати.

Також зазначає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дозволяє дійти висновку про те, що стороною обвинувачення не були доведені обставини, які б свідчили про наявність у цьому кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо придбання, зберігання та перевезення психотропних речовин з метою збуту.

Звертає увагу, що слідчим суддею проігноровано доводи сторони захисту стосовно порушення порядку проведення обшуку без ухвали суду. Слідчий не надав суду ухвалу про проведення обшуку після його проведення, під час судового засідання не повідомляв суд про наявність такої ухвали про дозвіл на проведення обшуку, а тому слідчий суддя в ухвалі не міг на неї посилатися. Вважає, що обшук проведений внаслідок грубого ігнорування вимог КПК України, а всі виявлені докази є недопустимими.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вислухавши аналогічне прохання в судових дебатах, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 167-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ст. 167 ч.2 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, старшим слідчим СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_9 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке зареєстроване 01.11.2022 року в ЄРДР за № 0001246 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України.

02.11.2022 року старший слідчий СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_9 , погодженого прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 , звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на майно, зазначене у ньому, посилаючись на те, що воно має ознаки речового доказу .

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001246 від 01.11.2022 року, про накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів, попередження (унеможливлення) вчинення неправомірних дій по її відчуженню та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого.

Відповідно до ч.2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Доводи захисника про те, що під час обшуку було вилучено майно, без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку є безпідставними, оскільки вилучене майно є тимчасовим вилученим майном і слідчий у відповідності до вимог ч.5 ст. 171 КПК України звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 03.11.2022 року, на яку послався слідчий суддя про розгляді клопотання слідчого про арешт майна, клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про дозвіл на проведення обшуку за адресою: м.Одеса, вул. Софіївська, 5-б задоволено. Надано дозвіл на проведення обшуку приміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_3 , який мав місце 01.11.2022 у період часу з 23 години 40 хвилин по 00 годин 11 хвилин 02.11.2022, з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та виявлення речей і предметів, що мають значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а також з безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину.

Визнано законними дії слідчого СВ ВП № 1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 щодо проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що закріплені у частині третій статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Тобто, для можливості застосування у кримінальному провадженні будь-якого заходу забезпечення обов`язковому доведенню підлягають одночасно всі наведені обставини. При цьому не доведення попередньої обставини виключає необхідність встановлення усіх наступних обставин.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення речових доказів, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст.173 КПК України повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01.11.2022 о 15 годині 32 хвилини ОСОБА_7 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 307 КК України.

02.11.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується доказами, сукупність яких дають підстави вважати, про причетність його до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов правильного висновку про арешт вилученого майна, з обґрунтування висновків у відповідності до кримінального закону, а тому доводи захисника про відсутність у цьому кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо придбання, зберігання та перевезення психотропних речовин з метою збуту єє безпідставними.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст.167, ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_9 , від 02.11.2022 року майно виявлено та вилучено під час огляду місця події 01.11.2022 року за адресою АДРЕСА_1 та за адресою АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом (а.п. 21-22).

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку, що таке обмеження права власності як арешт майна в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу /відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, авторам апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону та відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність істотної та очевидної причини для утримання майна та заборони ним розпоряджатися будь-яким чином.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування решту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376 ч.2, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2022 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0001246 від 01.11.2022 року, за ч. 1 ст. 307 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10