Справа № 742/3931/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/452/22
Категорія - ч.2 ст. 125 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно режимі відео конференції з Прилуцьким міськрайонним судом кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000236 від 30 квітня 2021 року, за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 серпня 2022 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, який працював водієм шкільного автобусу Дубовогаївської загальноосвітньої середньої школи І-ІІІ ступенів Яблунівської сільської ради Прилуцького району, тепер пенсіонер, депутата Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу розміром 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн. в рахунок витрат понесених на правову допомогу.

Як установив суд, 29 квітня 2021 року о 13 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу господарства по АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, завдав два удари кулаком лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_8 , внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала на землю.

Продовжуючи побиття потерпілої, ОСОБА_6 умисно завдав чотири удари ногами по лівому боку спини потерпілої, яка перебувала в лежачому положенні, та, після того як потерпіла підвелася на ноги, кулаком лівої руки навмисно ударив ОСОБА_8 по правій частині обличчя, внаслідок чого заподіяв комплекс тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця підщелепної ділянки справа, садна на верхній щелепі, синців в ділянці спини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 просить вирок суду в частині покарання ОСОБА_6 змінити та призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, яке буде співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого у виді арешту.

Аргументує тим, що у судовому засіданні ОСОБА_6 вини своєї не визнав, матеріальної і моральної шкоди потерпілій не відшкодував. Судом не було враховано, що кримінальне правопорушення вчинене чоловіком по відношенню до літньої жінки, при тому, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України ця обставина має бути визнана такою, що обтяжує покарання.

Суд у своєму вироку формально вказав на таку обставину, проте не врахував її при визначенні виду покарання, так як з урахуванням позиції потерпілої щодо застосування покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, суд застосував саме м`яке покарання у виді штрафу.

Поза увагою суду залишились обставини вчинення побиття потерпілої, якій спочатку ОСОБА_6 завдав удари кулаком в обличчя, а після того, як жінка впала, не зупинився та продовжив побиття потерпілої, яка лежала. За такі зухвалі, протиправні дії, пов`язані з нанесенням семи ударів, три з яких кулаком в обличчя та чотири ногами по лівій стороні спини, за умови посередньої характеристики з місця проживання, суд застосував найменш обтяжливий вид покарання у виді штрафу.

На думку апелянта, таке покарання є неадекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, який у вчиненому не розкаявся, шкоди не відшкодував, а суд призначив покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, що не буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не погоджується з вироком суду в частині визнання винним ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України та в частині стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження через недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Мотивує тим, що в матеріалах справи відсутні докази щодо місця вчинення кримінального правопорушення (нанесення тілесних ушкоджень). Відповідно до вироку суду, 29 квітня 2021 року о 13 годині, перебуваючи поблизу господарства ОСОБА_6 , останній наніс потерпілій тілесні ушкодження. Обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що конфлікт відбувся на його подвір`ї, де потерпіла вчинила сварку, будучи в нетверезому стані від поштовху впала на бетонне покриття. Ці обставини так і не були спростовані належними доказами.

У той же час, відповідно до обвинувального акту та мотивувальної частини вироку, 29 квітня 2021 року близько 13 год., перебуваючи поблизу господарства по вул. Миколаївській, 11 в с. Дубовий Гай ОСОБА_6 спричинив потерпілій тілесні ушкодження. Потерпіла вказувала на те, що її побиття відбулося на вигоні, але де знаходиться даний вигін, його адреса чи розташування органами досудового розслідування встановлені не були і огляд даної місцевості не проводився.

Фактично в показаннях потерпілої, обвинуваченого, в обвинувальному акті та вироку суду міститься різна інформація щодо місця вчинення кримінального правопорушення. Так само не встановлений і час вчинення кримінального правопорушення, оскільки у вироку вказаний час близько 13 години, а потерпілою вказано близько 12 години.

Переконаний, що до показів свідка ОСОБА_11 слід відноситися критично, оскільки він не зміг пояснити звідки бачив побиття потерпілої, його свідчення нічим не підтверджуються, слідчий експеримент з ним не проводився з метою встановити чи міг він з вказаного місця бачити конфлікт між потерпілою та обвинуваченим. Тим більше, свідок є близькою до потерпілої людиною.

В той же час, показання дружини обвинуваченого навпаки є послідовними і такими, що заслуговують на увагу.

Щодо слідчого експерименту з ОСОБА_8 , то вказує на те, що він проводився не на місці події, а в кабінеті слідчого, що фактично є допитом потерпілої. Механізм спричинення тілесних ушкоджень, про які вказувала потерпіла, не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим прокурором було змінено обвинувачення. Отже, даний доказ не може бути визнаний належним та допустимим доказом, як і висновок експерта №202 за результатами цієї слідчої дії.

З цих же підстав вважає недопустимим доказом і протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , який у своїх показаннях вказував, що бійку він бачив на відстані 70 метрів від нього, але це не було перевірено під час слідчого експерименту.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду скасувати, а провадженні у справі закрити з підстав недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, апеляційну скаргу представника потерпілої просили залишити без задоволення, представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , який заперечував проти доводів сторони захисту, вважав вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною поза розумним сумнівом, просив про зміну вироку суду та посилення покарання, прокурора ОСОБА_10 , яка заперечувала проти доводів апеляційних скарг, вказуючи, що між обвинуваченим і потерпілою незначна різниця у віці, на теперішній час обвинувачений особа похилого віку, раніше не судимий, місцевий суд стягнув суттєву суму моральної шкоди та відшкодування на правову допомогу, а тому просила залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає залишити їх без задоволення.

Під час досудового розслідування та судового розгляду було беззаперечно встановлено, що між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 існують неприязні стосунки з приводу земельної ділянки, чого не заперечують обидві сторони кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що 29 квітня 2021 року до нього до господарства прийшла ОСОБА_8 та почала суперечку з його дружиною, в цей час він повернувся з городу і потерпіла почала висловлюватись в його бік нецензурними словами, а потім підійшла до нього та вхопила обома руками за куртку, він не втримався на ногах та впав разом з потерпілою. Потерпіла впала на спину, а він на неї, його підняла дружина, а ОСОБА_8 підвелася сама та пішла з їхнього двору. Після цього він викликав сільського голову і вони пішли на город. Про те, що він побив потерпілу, дізнався лише через кілька днів, бо жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не наносив. Зауважив, що потерпіла того дня перебувала у нетверезому стані.

Такі показання обвинуваченого повністю підтвердила його дружина свідок ОСОБА_12 , яка додала, що потерпіла звернулась до лікарні наступного дня, тому невідомо, де вона була та звідки могла отримати тілесні ушкодження.

Однак, така версія обвинуваченого повністю спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами, які у сукупності з показаннями потерпілої та свідків дають підстави стверджувати, що під час досудового розслідування та судового розгляду були встановлені всі обставини, як того вимагають положення КПК України.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні вказувала на те, що 29 квітня 2021 року пішла до сусіда ОСОБА_6 з`ясувати стосунки з приводу безладу під її двором, коли вона хотіла постукати, то ОСОБА_6 з дружиною вийшли з двору та пішли на вигін. На вигоні ОСОБА_6 наніс їй два удари в праву частину обличчя і вона впала на праву сторону, а обвинувачений в цей час ногами наніс їй 3-4 удари в область лівої частини спини. Після цього дружина його відтягнула від неї та вона змогла піднятись, але в цей час ОСОБА_6 наніс їй удар лівою рукою в праву частину обличчя. Після цього він викликав старосту села. Вказала, що удари обвинувачений їй наносив неподалік свого домогосподарства на вигоні, у його дворі того дня вона не була та категорично заперечила, що того дня перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Такі показання потерпіла підтвердила під час проведення слідчого експерименту 18 серпня 2021 року.

Відповідно до вимог ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Вказаний слідчий експеримент був проведений саме з метою встановити механізм нанесення тілесних ушкоджень, що і було встановлено, під час експерименту ОСОБА_8 показала яким чином ОСОБА_6 наніс їй тілесні ушкодження, в якій кількості та в якій послідовності.

Отже, суд вірно визнав вказаний доказ належним і допустимим та вірно поклав його в основу вироку в сукупності з іншими здобутими у кримінальному провадженні доказами.

Показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , який показав, що 29 квітня 2021 року він допомагав по господарству ОСОБА_8 , коли вони вийшли з двору, то побачили безлад у клумбах біля двору. Потерпіла пішла до ОСОБА_13 з`ясувати навіщо він таке зробив. Через 10-15 хвилин він вийшов з дому та почувши крики пішов в бік домогосподарства ОСОБА_13 , а коли вийшов на перехрестя, то побачив, як ОСОБА_6 наніс удар в область голови ОСОБА_8 від чого вона впала, а він почав наносити їй удари по тулубу, в цей час дружина намагалась відтягти його від потерпілої, а коли потерпіла встала, то ОСОБА_6 наніс їй ще один удар рукою в область голови, після чого потерпіла знову впала, а обвинувачений почав комусь телефонувати.

Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 підтвердив механізм, послідовність та кількість нанесених ОСОБА_8 тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 . Даний доказ вірно визнаний судом належним і допустимим, а твердження захисника про те, що він не був проведений на місці події не заслуговують на увагу, як безпідставні, адже слідча дія проводилась з іншою метою встановити механізм спричинення тілесних ушкоджень. Підстав для сумніву у тому, що свідок вказує на події свідком яких не був, органом досудового розслідування встановлено не було, не було таких підстав і в суду.

Версія обвинуваченого про те, що конфлікт відбувався у дворі його домогосподарства спростовується показаннями свідка ОСОБА_14 , яка вказувала, що коли їхала 29 квітня 2021 року на велосипеді, то бачила, як неподалік господарства Ступаків на вигоні стояли ОСОБА_6 , його дружина та ОСОБА_8 , вони сварились. А 06 травня 2021 року вона зустріла потерпілу та побачила у неї синці на щелепі, а в районі нирок на спині гематома, ОСОБА_8 повідомила, що її побив ОСОБА_6 руками та ногами, коли вона хотіла поговорити про земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_15 , який є старостою села, вказав, що 29 квітня 2021 року йому хтось зателефонував з родини ОСОБА_16 та він приїздив на місце, де відбувалась сварка, говорив з усіма, в тому числі зі свідком ОСОБА_11 та потерпілою, в якої були почервоніння в області спини та червоне обличчя.

Фактично, показаннями старости села спростовується і твердження обвинуваченого про те, що коли прибув ОСОБА_15 вони пішли на город, адже обвинувачений приховав, що саме його конфлікт став причиною приїзду старости та останній намагався розібратися у тому, що сталося, старості потерпіла скаржилась на побиття, свідок ОСОБА_11 вказував, що обвинувачений наніс потерпілій тілесні ушкодження. Таким чином, про побиття потерпілої, ОСОБА_6 дізнався в той же день, що виключає можливість отримання нею тілесних ушкоджень в інший спосіб та від іншої особи, як намагається переконати суд сторона захисту та свідок ОСОБА_12 .

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що місце вчинення кримінального правопорушення не встановлено, суперечать дослідженим під час судового розгляду матеріалам кримінального провадження та показанням потерпілої і свідків.

Так, беззаперечно встановлено, що конфлікт відбувся неподалік домогосподарства ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 . Те, що земельна ділянка, яка використовується мешканцями села в якості вигону для тварин, не має номеру, як цього хоче захисник, не виключає того факту, що саме там відбувався конфлікт. Як потерпіла, так і свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 підтвердили, що конфлікт відбувався саме у цьому місці. Показання обвинуваченого про те, що суперечка між ним та ОСОБА_8 сталася у нього дворі, не приймається судом до уваги, як така, що суперечить зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Те, що під час досудового розслідування не був проведений огляд місця події не спростовує висновків суду про наявність в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як вважає сторона захисту. Потерпіла звернулась до правоохоронних органів 30 квітня 2021 року, їй було видане направлення до судово-медичного експерта, факт нанесення тілесних ушкоджень був встановлений, отже, завдання досудового розслідування не вимагали проведення огляду місця події. Тим більше, самим захисником не вказано, що саме не було встановлено цієї слідчою дією, які докази чи речі не були відшукані, але мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №99 від 09 травня 2021 року встановлено, що у ОСОБА_8 мали місце закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синець підщелепної ділянки справа, садно на верхній щелепі, синці в ділянці спини.

Дані тілесні ушкодження утворились не менше ніж від трьох травматичних дій тупих предметів, синець за механізмом удару, садно за механізмом тертя, по давності можуть відповідати 29 квітня 2021 року.

Оскільки під час утворення черепно-мозкової травми кожне наступне тілесне ушкодження може збільшувати її прояви в цілому, оцінка ступеню тяжкості цих ушкоджень також проводиться в комплексі, отже комплекс тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця підщелепної ділянки справа, садна на верхній щелепі, відповідно до п. 2.3.1а, 2.3.2а, 2.3.3, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці спини відповідно до п.п. 2.3.2б, 2.3.5, 4.6 вищевказаних Правил та Наказу МОЗ №6 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Враховуючи характер даних тілесних ушкоджень, експерт вважав, що вони могли утворитись від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, якими в тому числі могли бути як руки так і ноги сторонньої особи (осіб) та не могли утворитись при падінні на площині.

Під час проведення додаткової судово-медичної експертизи №202 від 28 серпня 2021 року, експерт встановив таку ж кількість тілесних ушкоджень, таку ж їх тяжкість, які і встановив експерт при попередньому дослідженні. Враховуючи характер даних тілесних ушкоджень, експерт вважав, що останні могли утворитись за обставин викладених в відеозаписах слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 .

Навіть з урахуванням того, що під час судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення в частині механізму нанесення тілесних ушкоджень, як на це звертає увагу захисник, кількість та тяжкість спричинених ОСОБА_6 потерпілій тілесних ушкоджень залишилась незмінною. Прокурором лише було змінено ту обставину, що після нанесення ударів ногами в область спини ОСОБА_8 прийняла вертикальне положення,після чого обвинувачений наніс їй ще один удар в область кулаком лівої руки по правій частині обличчя.

Фактично, обидва експертних висновки спростовують версію ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_8 могла отримати такі тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту.

Будучи допитаним у судовому засіданні експерт ОСОБА_17 однозначно вказав на те, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження виникли від ударних дій, а не від падіння, вони могли утворитись за тих обставин, про які вказували потерпіла та свідок ОСОБА_11 ..

Вказаним висновкам суд надав оцінку у сукупності з встановленими під час судового розгляду обставинами та показаннями всіх учасників кримінального провадження та вірно прийняв до уваги під час постановлення вироку,як доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Час вчинення кримінального правопорушення, як вірно вказав суд у вироку, близько 13 години 29 квітня 2021 року, це беззаперечно встановлено та узгоджується з наявними матеріалами, показаннями свідків та потерпілої.

Звертаючись до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення по відношенню до неї ОСОБА_8 вказувала, що подія сталася 29 квітня 2021 року приблизно після обіду, у зв`язку з чим під час досудового розслідування був вказаний час близько 12 години, адже точного часу жоден з учасників не вказав. Під час слідчих експериментів потерпіла вказувала час близько 13 години, а свідок ОСОБА_11 вказував, що подія відбувалась в обідній час. У даному випадку визначення часу є оціночним поняттям, адже обідній час кожен розуміє в визначених ним особисто часових рамках, тому не можна стверджувати, що показання різняться. Близько 12 години це може бути час, як після дванадцятої ближче до тринадцятої, так і навпаки, так сам і час близько 13 може бути після дванадцятої ближче до тринадцятої.

Встановлений органом досудового розслідування та судом час, є вірним та узгоджується з показаннями всіх учасників кримінального провадження, при цьому жодним чином не впливає на суть пред`явленого обвинувачення та не виправдовує дії ОСОБА_6 , який не заперечує того, що 29 квітня 2021 року між ним та ОСОБА_8 відбувався конфлікт.

З урахуванням всіх встановлених у судовому засіданні обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що обвинувачення ОСОБА_6 в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , знайшло своє підтвердження під час судового розгляду.

Відтак, позицію сторони захисту колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ОСОБА_6 відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для закриття кримінального провадження, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченої.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в сумі 1 700 гривень, суд першої інстанції врахував, що потерпіла прийшла додому до обвинуваченого за розв`язанням конфлікту, через безлад, який вчинив сусід під її двором, розкидані клумби. При цьому не з`ясовано, чи бачили потерпіла, що клумби розкидав саме сусід. Обвинувачений уникав розмови з потерпілою, з огляду на минулі конфлікти, у той час як вона пішла за ним на вигін.

Різниця між потерпілою і обвинуваченою у віці складає лише два роки, а тому обставина, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, не є визначальною для обрання виду покарання.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, громадських робіт на строк від 150 до 240 годин, виправних робіт на строк до одного року, арешту до 6 місяців, обмеження волі до двох років.

Кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, віднесене до категорії нетяжких злочинів. Серед чотирьох альтернативних видів покарання, передбачених санкцією статті, з урахуванням пенсійного віку обвинуваченого, йому може бути призначений штраф чи арешт.

ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, посередньо характеризується за місцем проживання, проте така характеристика є оціночною. Окрім конфліктів з потерпілою, з іншими мешканцями села його поведінка є позитивною. Він не вживає спиртні напої, не вчиняв адміністративних правопорушень, має родину, є депутатом місцевої ради.

Навіть після відбування покарання у виді арешту, обвинувачений з потерпілою будуть проживати по сусідству, що ускладнить і без того добросусідські відносини, у той час як матеріальні витрати більше сприяють тому, щоб особа утримувалася від протиправної поведінки.

Розмір моральної шкоди, відшкодування витрат на правову допомогу та сам штраф, з урахуванням матеріального становища обвинуваченого, працював водієм у школі, тепер пенсіонер, в повній мірі компенсують бажання потерпілої покарати винуватця її побиття.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може також бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі з посилання на ст. 409КПК України, яка є загальною нормою процесуального закону, без урахуванням положень ст. 420 КПК України, просив про зміну вироку суду і посилення покарання, що процесуально неможливо з точки зору неправильно сформульованої вимоги.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21