ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої

ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0000579 від 28 червня 2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2022 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Комарівці Сторожинецького району Чернівецької області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою базовою освітою, незаміжньої, непрацюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту фактичного її затримання в даному кримінальному провадженні після вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення експертиз у сумі 15 906 гривень 72 копійок на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено повністю.

ЄУНСС: 723/5514/20 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/91/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Знято арешт з автомобіля марки «Mazda-Premacy», номерний знак НОМЕР_1 Польської реєстрації та автомобіля марки «Мерседес Бенц Е 210» д/н НОМЕР_2 італійської реєстрації.

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачена ОСОБА_6 28 червня 2020 року приблизно о 00 годин 35 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки « Mazda-Premacy », номерний знак НОМЕР_1 Польської реєстрації, рухалася у темний час доби по автодорозі Р-62 сполученням « Криворівння Усть-Путила Старі Кути Вижниця Сторожинець Чернівці » в с. Панка, Сторожинецького району, Чернівецької області, зі сторони м. Сторожинець в напрямку м. Вижниця.

Наближаючись до 85 кілометру + 600 метрів вказаної автодороги, водій

ОСОБА_6 , не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявила неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме лежачого на дорожньому покритті ОСОБА_11 , не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, допустила наїзд на ОСОБА_11 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено смерть, яка у відповідності до висновку комісійної СМЕ № 108 від 23.10.2020 року настала від гострої внутрішньої кровотечі, якою супроводжувалась отримана при житті політравма у вигляді перелому тіла грудини, множинних переломів ребер справа та зліва, пошкодження тканини легень, селезінки, печінки.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїла в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) та 12.3 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія :

- п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили ОСОБА_11 смерть.

На вказаний вирок обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій не заперечуючи правової кваліфікації своїх дій та доведеності вини у скоєному кримінальному правопорушенню, просить вирок змінити в частині призначеного їй покарання та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.

Автомобіль марки «Mazda-Premacy», номерний знак НОМЕР_1 Польської реєстрації повернути його законному володільцю ОСОБА_6 .

На думку обвинуваченої призначене їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки за смвоїм видом і розміром є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що призначаючи дане покарання суд безпідставно не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Зазначає, що вона визнає свою вину в повному обсязі, щиро розкаюється у вчиненому, попросила пробачення у потерпілої ОСОБА_8 за смерть її чоловіка, повністю відшкодувала завдану останній кримінальним правопорушенням шкоду, про що свідчить письмова заява ОСОБА_8 , яка додана до апеляційної скарги, згідно якої у потерпілої відсутні будь які претензії до ОСОБА_6 та просила врахувати її думку, як потерпілої, суворо не карати обвинувачену, на підставі ст. 75 КК України звільнити її від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Також апелянт просить врахувати, що вона є молодою людиною, її бездоганну репутацію, те що вона раніше не притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності, вчинила кримінальне правопорушення виключно по необережності, в тому числі через брак досвіду в керуванні транспортними засобами, те, що вона працює, виключно позитивно характеризується по місцю проживання, не вживає спиртних напоїв, ніколи не перебувала на обліку в лікаря-нарколога, має сім`ю, міцні соціальні зв`язки в місці свого постійного проживання.

Стверджує, що тяжкість призначеного покарання явно не відповідає принципам призначення покарання, оскільки її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а покладені обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України, будуть сприяти контролю за її поведінкою.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явилися та не повідомили суд про поважність причин своєї неявки, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду апеляційної скарги без їхньої участі.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у ній, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка не заперечувала проти поданої апеляційної скарги обвинуваченої, позицію представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , який також просив задовольнити подану апеляційну скаргу, суворо не карати обвинувачену та застосувати до неї вимоги ст.ст. 75, 76 КК України, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченій і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України, призначеного додаткового покарання, а також цивільного позову, в поданій апеляційній скарзі не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Апелянтом оскаржується правильність призначеного їй основного покарання, а також вирішення питання щодо речових доказів, зокрема, долі транспортного засобу марки «Мazda Premacy» д/ НОМЕР_3 польської реєстрації, який просить повернути його законному володільцю ОСОБА_6 .

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, районним судом, у відповідності до ст.ст. 65, 50 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до категорії тяжких, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра за місцем проживання не перебуває, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, моральну шкоду потерпілій не відшкодувала, враховуючи думку потерпілих відносно міри покарання, відсутність обставин, які згідно вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання та згідно вимог ст. 67 КК України, які обтяжують покарання, і прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства та їй необхідно призначити реальну міру покарання.

Однак, із висновками районного суду про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_6 без її ізоляції від суспільства, колегія суддів не погоджується, та вважає, що поза увагою суду та без належної оцінки залишились наступні обставини, які істотно вплинули на правильність судового рішення в частині призначення покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд належним чином не врахував, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України хоча і є тяжким, однак вчинений із необережності.

Згідно вимоги ВІТ ГУНП України в Чернівецькій області, ОСОБА_6 раніше не судима (т. 3, а. п. 68). Даних про те, що вона притягалася до адміністративної чи іншої відповідальності, у провадженні також немає.

Обвинувачена у апеляційному суді показала, що після завершення досудового розслідування вона ознайомилась із матеріалами кримінального провадження і довідалась, що 28.06.2022 року, у вечірній час, пішохода ОСОБА_11 на проїзній частині дороги в с. Панка Чернівецької області спочатку збив невстановлений слідством водій, який з місця пригоди втік. В цей же день, через незначний проміжок часу, водій ОСОБА_13 , керуючи автомобілем Мерседес і рухаючись по вказаній ділянці дороги, здійснив наїзд на лежачого на проїзній частині пішохода ОСОБА_11 , а саме на його ноги. Слідчий прийшов висновку, що останній не винен в настанні смерті пішохода. Зразу ж за вказаним автомобілем рухалась ОСОБА_6 , не порушуючи прави дорожнього руху. Під час руху вона дійсно не помітила пішохода, який лежав на дорозі і по цій причині здійснила на нього наїзд, про що дала показання і слідчому і в суді. Вона вважала себе невинуватою, переконувала себе у тому, що розслідування обставин ДТП проводилось упереджено щодо неї і явно на користь водія ОСОБА_13 , у зв`язку із чим помилково акцентувала увагу районного суду на діях інших осіб, які були причетні до ДТП, не усвідомлюючи в повній мірі неправомірності її дій.

Після вироку вона змінила адвоката, який пояснив вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України і вона зрозуміла, що районний суд не мав можливості розглядати справу стосовно водія ОСОБА_13 .

Вона визнає, що під час руху 28 червня 2020 року в с. Панка, враховуючи недостатній досвід водія, вона більше звертала увагу на автомобілів з увімкненою аварійною сигналізацією і людей біля них, чим на проїзну частину дороги, що в дійсності і стало причиною наїзду керованого нею автомобіля на пішохода.

Одразу після розмови з адвокатом і усвідомленням своєї вини, вона зустрілася з потерпілою ОСОБА_8 , щиро попросила у неї пробачення за її дії під час ДТП і за її поведінку у суді, повністю відшкодувала завдану по вині ОСОБА_6 шкоду.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 підтвердив, що обвинувачена дійсно щиро попросила у потерпілої ОСОБА_8 пробачення за її дії під час ДТП і за її поведінку у районному суді, та повністю відшкодувала завдану їй шкоду. Стверджував про відсутність будь яких претензії у ОСОБА_8 до ОСОБА_6 .

Просив врахувати думку, ОСОБА_8 , як потерпілої, і суворо не карати обвинувачену, на підставі ст. 75 КК України звільнити її від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Колегія суддів вважає, що вказана посткримінальна поведінка обвинуваченої свідчить про щирість її каяття, усвідомлення наслідків вчиненого та готовність добровільно нести відповідальність за скоєне і без застосування до неї більш суворих заходів кримінальної репресії.

Разом з цим, районний суд жодним чином не врахував при призначенні покарання також того, що ОСОБА_6 офіційно працевлаштована, працює продавцем-касиром у супермаркеті «Класік».

Характеристика обвинуваченої по місцю проживання (т. 3, а. п. 69 ) свідчить про те, що вона зарекомендувала себе лише із позитивної сторони. Привітна, акуратна, чуйна, відповідальна, спокійна, толерантна. В добрих стосунках із сусідами та жителями села. Алкогольних напоїв не вживає. Буваючи в громадських місцях веде себе добре. Скарг на ОСОБА_6 з боку сусідів та жителів села до старостату не надходило. Зауважень щодо поведінки ОСОБА_6 з боку старостату немає.

Суд повною мірою не зважив на те, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_6 , вона проживає з матір`ю ОСОБА_14 1968 року народження, батьком ОСОБА_15 1966 року народження, сестрою ОСОБА_16 1990 року народження, братом ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 3, а. с. 71).

Такі ж обставини підтверджені довідкою № 43 від 12 січня 2023 року (т. 5, а. с. 130), яка є додатком до апеляційної скарги обвинуваченої.

Також бере до уваги апеляційний суд, що батько обвинуваченої ОСОБА_15 1966 року народження, знаходиться в ВАІТ №2 відділенні КНП «Київська міська клінічна лікарня № 4» з 31 грудня 2022 року по теперішній час з приводу вогнепального кульового поранення (21.11.22), вогнепальне осколкове сліпе хребтово-спинномозкове поранення поперекового відділу хребта зліва, та потребує догляду і допомоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що покарання призначене районним судом ОСОБА_6 за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої та підлягає зміні на підставі ч. 1 ст. 408 КПК України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого нею злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України, відносяться до необережного тяжкого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченої, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має постійне місце проживання за яким характеризується, виключно, позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, те, що вона примирилася з потерпілою ОСОБА_8 .

Враховує колегія суддів і позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої та просила суворо не карати її, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинувачену від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, колегія суддів визнає: повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, колегією суддів не встановлено.

Також судова колегія бере до уваги поведінку обвинуваченої до і після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Вказані вище обставини, з урахуванням особи винної, колегія суддів визнає такими, які пом`якшують покарання, при цьому, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а також другорядну роль кари, як мети покарання, що дає підстави дійти до висновку про можливість звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї обов`язків і застосування до неї вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання є її шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останню обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_6 на її здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

Законних підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, колегія суддів не знаходить, оскільки вказані підстави були враховані судом при застосуванні до ОСОБА_6 вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Щодо питання про вирішення долі речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, серед іншого, зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Однак, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, оскільки у резолютивній частині оскаржуваного вироку зазначив, що автомобіль марки «Мazda Premacy» д/ НОМЕР_3 польської реєстрації, повернути власнику, при цьому не зазначив прізвище, ім`я та по батькові законного володільця майна, а саме ОСОБА_6 .

Приписами статті 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, будь-який спір про належність вказаного транспортного засобу відсутній.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що речовий доказ у кримінальному провадженні транспортний засіб марки «Мazda Premacy» д/ НОМЕР_3 польської реєстрації, підлягає поверненню його законному володільцю ОСОБА_6 .

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає задоволення, а вирок суду першої інстанції на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 408 КПК України зміні, у зв`язку із необхідністю застосування щодо ОСОБА_6 положень ст.ст. 75, 76 КК України та вирішення долі речового доказу.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2022 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання та в частині вирішення долі речових доказів - змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування основного покарання, призначеного за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку терміном на 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу із питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом із питань пробації.

Речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000579 від 28 червня 2020 року, а саме, транспортний засіб марки «Мazda Premacy» д/ НОМЕР_3 польської реєстрації, повернути його законному володільцю ОСОБА_6 .

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3