Справа № 348/2087/17
Провадження № 11-кп/4808/58/23
Категорія ст. 140 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Надвірнянського районного суду від 31 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ст. 140 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Киселів, Кіцманського району Чернівецької області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 вважає, що даний вирок ухвалено помилково, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду, без урахування дійсних обставин справи, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначає, що суд першої інстанції підійшов формально до дослідження доказів, у вироку не вказав дат допитів осіб. Окрім цього, посилаючись на висновок експерта № 143/93/90/353-14р/Д від 08.02.2016 року вказав, що вина ОСОБА_8 полягає в тому, що вона не діагностувала емболію навколоплідними водами, у зв`язку з чим лікування з приводу даного ускладнення в пологовому будинку Надвірнянської ЦРЛ не проводилось.

З даного приводу, для того щоб суд, який не володіє знаннями в даній галузі, стало зрозуміло, що таке емболія навколоплідними водами, були допитані ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , головний спеціаліст з акушерства та гінекології Департаменту охорони здоров`я Івано Франківської ОДА ОСОБА_13 , які на запитання суду відповіли, що емболію діагностувати неможливо. Тому свідки сторони захисту і обвинувачена ОСОБА_8 з посиланням на медичні джерела роз`яснила суду, що таке емболія навколоплідними водами, а саме : ускладнення, емболія появляється під час операції або після операції тобто її ніяк не можна діагностувати. Емболія навколоплідними водами критичний стан, який виникає в разі проникнення елементів навколо плодових вод у кровотік матері та супроводжується розвитком тяжкої системної запальної реакції. Однак, суд не взяв до уваги показання вказаних свідків, а обмежився простим вибірковим цитуванням та вказав це як доказ вини.

Також вказує, що протягом всього судового процесу сторона захисту неодноразово наполягала на дослідженні руху кримінального провадження №0000461 та постанови про виділення матеріалів справи стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_14 в окреме провадження. 06.04.2021 року суд зобов`язав прокурора надати рух кримінального провадження і постанову, однак рішення суду не виконано.

В оскаржуваному вироку суд зазначає : « не зважаючи на те, що ОСОБА_8 свою вину не визнала, її винуватість повністю підтверджується показами свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_13 ». Однак, показання даних осіб є виправдувальними доказами.

Суд з`ясував 27.12.2018 року та погодився з тим, що в даному кримінальному провадженні потерпілим є ОСОБА_20 , згідно його заяви, пам`ятки про права і обов`язки та протоколу допиту, а цивільним позивачем є ОСОБА_21 . Однак в оскарженому вироку, суд навіть не зазначив, що 27.12.2018 року був допитаний потерпілий ОСОБА_20 , не надав оцінку показам. В оскарженому вироку, як і в обвинувальному акті суд зазначає, ОСОБА_21 , як представника потерпілої. Однак з матеріалів справи ОСОБА_21 була законним представником потерпілого ОСОБА_22 та допитана як свідок. Більше того в судовому засіданні 25.05.2021 року суд допитав ОСОБА_21 виключно, як цивільного позивача в частині цивільного позову. А враховуючи, що цивільний позивач 28.10.2022 року відмовилась від цивільного позову, і зазначила, що бажає свої інтереси представляти в цивільному процесі, то вона вже не є учасником даного кримінального провадження. А будь якого іншого потерпілого, навіть такого, якого орган досудового слідства залучив, суд в своєму вироку не зазначив.

Також звертає увагу суду на те, що висновок експерта № 90/353 від 16.12.2014 року є недопустимим доказом , оскільки складений з порушенням законодавства. Вступна частина висновку експерта не містить підписів трьох членів експертної комісії про роз`яснення їм процесуальних прав та обов`язків і про їх відповідальність. Окрім цього, у підсумках не надана відповідь на питання про основну причину смерті, яка призвела до розвитку важких хворобливих процесів, які спричинили смерть ОСОБА_23 .

Висновок експерта № 93/90/353-14р/Д від 16.09.2015 року не містить відомостей на всі встановлені питання, що є порушенням ст. 102 КПК України, ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», а також п.2.8 Інструкції про проведення судово медичної експертизи.

Також звертає увагу суду на те, що висновок експерта, який лежить в основі вироку стосується трьох лікарів, а не одної ОСОБА_8 . Завдання сторони обвинувачення було довести, яка саме протиправна діяльність, виокремлена із спільних дій трьох учасників операції призвела до наслідків.

Просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду від 31 жовтня 2022 року. Закрити кримінальне провадження внаслідок відсутності в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Заступник керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі вважає, вирок Надвірнянського районного суду від 31.10.2022 року щодо ОСОБА_8 за ст. 140 ч.1 КК України незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Зазначає, що ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за те, що будучи медичним працівником неналежно виконала свої професійні обов`яжи внаслідок недбалого до них ставлення.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно не застосував до обвинуваченої додаткове покарання у виді позбавлення права займатися лікарською діяльністю. Фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень свідчать про вчинення правопорушення у зв`язку із здійсненням професійної діяльності, а тому покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критерієм оцінки діяльності правоохоронних органів та суду.

Просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду від 31.10.2022 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 140 ч.1 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_24 покарання за ст. 140 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з позбавленням права займатись лікарською діяльністю строком на 3 роки.

На підставі ст. 74 ч.5, ст.49 ч.1 п. 2 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 140 ч.1 КК України та призначено їй покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 74 ч.5, ст. 49 ч.1 п.2 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного їй покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 140 ч.1 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_21 до КП «Надвірнянська ЦРЛ » про відшкодування 29160 грн.00 коп. матеріальної та 2000000 грн. 00 коп. моральної шкоди, заподіяної злочином залишено без розгляду.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 , будучи медичним працівником, неналежно виконала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, за наступних обставин.

Відповідно до наказу головного лікаря Надвірнянської центральної районної лікарні № 26-к від 15.03.2012 року ОСОБА_8 переведено на посаду лікаря акушер-гінеколога ургентного пологового будинку вказаного лікувального закладу.

Згідно примірного положення, затвердженого Наказом МОЗ України 29.12.2003 року №620 лікар акушер-гінеколог пологового будинку Надвірнянської ЦРЛ ОСОБА_8 зобов`язана, крім іншого: брати участь у прийомі вагітних, породіль, роділь та хворих, що поступають у відділення в години її роботи, проводити їх огляд, призначати відповідні лікувально-діагностичні методи, доповідати завідувачу відділення, а за його відсутності безпосередньо заступнику головного лікаря по медичній частині або головному лікарю, про зміни, що загрожують життю і стану здоров`я, та всіх випадках смерті, вести пологи згідно протоколів, приймати всі необхідні рішення, які виникають в процесі лікування, проводити відповідні діагностичні дослідження, лікування, лікарські маніпуляції, назначати відповідний догляд за хворими, перевіряти правильність і своєчасність виконання середнім і молодшим медичним персоналом всіх лікарських призначень і вказівок по лікуванню і догляду за хворими, вести важких хворих шляхом регулярних записів в історіях, при необхідності корегувати лікарські призначення, доповідати головному лікарю/ його заступнику/ професору кафедри/ доценту про важкохворих, виявляти фактори ризику, які можуть привести до розвитку акушерської патології та провести їх профілактику, визначати важкість стану хворої та обсяг і послідовність здійснення реанімаційних заходів, надавати необхідну невідкладну допомогу, своєчасно виявляти показання до операції кесаревого розтину, визначати тактику ведення пологів при поперечному положенні плода та здійснювати їх, встановлювати причину акушерської кровотечі (передлягання плаценти, її передчасне відшарування, гіпотонічна та атонічна кровотеча) і надавати необхідну допомогу.

Відповідно до наказу МОЗ України від 29.12.2003 року №620 «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні» лікар акушер-гінеколог в своїй роботі керується примірним положенням про лікаря акушера-гінеколога, наказами та інструкціями органів охорони здоров`я, посадовими інструкціями.

14.07.2014 року до пологового будинку Надвірнянської ЦРЛ поступила у відділення патології вагітних ОСОБА_23 з скаргами на біль в ділянці живота.

В порушення наказу Міністерства охорони здоров`я України від 27.12.2011 року №977 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15.12.2003 року № 582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» лікар акушер-геніколог ОСОБА_8 не віднесла пацієнтку ОСОБА_23 до високої групи ризику по виникненню кровотеч, не скерувала її для подальшого спостереження та родорозрішення у лікувальний заклад III рівня надання перинатальної допомоги, а саме до обласного перинатального центру.

06.08.2014 року, близько 08 год. 00 хв., ОСОБА_23 звернулась до Надвірнянського пологового будинку із скаргою на біль в животі.

Того ж дня, о 09 год. 45 хв. лікуючим лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_8 було встановлено початок родової діяльності та спільно із завідувачем пологовим відділенням Надвірнянської ЦРЛ ОСОБА_14 і головним лікарем пологового відділення Надвірнянської ЦРЛ ОСОБА_11 проведено огляд ОСОБА_23 , за результатами якого встановлено діагноз ІV вагітність, низьке кріплення плаценти, поперечне положення плоду та прийнято рішення про завершення пологів шляхом кесаревого розтину.

06.08.2014 року о 10 год. 55 хв. пацієнтці ОСОБА_23 розпочато оперативне втручання - кесарів розтин, який проводили: лікар акушер-гінеколог ОСОБА_8 як оператор, спільно із завідувачем пологовим відділенням Надвірнянської ЦРЛ ОСОБА_14 та головним лікарем пологового відділення Надвірнянської ЦРЛ ОСОБА_11 в якості асистентів. Операцію закінчено о 11 год. 35 хв.

Однак, вказана операція була проведена з порушенням вимог наказу МОЗ України від 27.12.2011 року №977 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15.12.2003 року №582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», згідно якого родорозрішення проводиться шляхом кесарського розтину І ступеня ургентності протягом 15 хв., з моменту початку родової діяльності.

В ході проведення операції лікар акушер-геніколог ОСОБА_8 розрізала скальпелем черевну порожнину та провела кесарів розтин.

Після проведеної операції у пацієнтки ОСОБА_23 почались ускладнення у вигляді емболії навколоплідними водами.

В порушення вимог наказу МОЗ України від 29.12.2003 року №620, лікарем ОСОБА_8 вказані ускладнення не були діагностовані, в зв`язку із чим лікування з приводу даного ускладнення в пологовому будинку Надвірнянської ЦРЛ не проводилося.

При огляді о 15 год. 00 хв. ОСОБА_23 поскаржилась на різку загальну слабкість, головокружіння, біль в ділянці післяопераційної рани.

При цьому, лікар акушер-гінеколог ОСОБА_8 не повідомила негайно про ускладнення, які виникли в ОСОБА_23 в післяопераційному періоді та які потребують надання допомоги оперативним шляхом, негайно не повідомила головного лікаря, головного спеціаліста ДОЗ ОДА з акушерства і гінекології, що є порушенням вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.12.2003 №620, посадової інструкції.

В подальшому, о 15 год. 20 хв., ОСОБА_23 розпочато релапаротомію. При операції у хворої у черевній порожнині було виявлено рідку кров без згустків і в зв`язку з гіпотонією матки та крововтратою прийнято рішення про проведення екстирпації матки без додатків, після чого кровотеча продовжилась.

При цьому, лікар акушер-гінеколог ОСОБА_8 своєчасно не викликала ургентну бригаду з обласного перинатального центру, що було здійснено тільки в процесі проведення екстирпації матки.

Незважаючи на проведені реанімаційні заходи, о 17 год. 20 хв. ОСОБА_23 померла.

Згідно висновку експерта №143/93/90/353-14р/Д від 08.02.2016 року, смерть ОСОБА_23 настала від синдрому дисемінованого внутрішньо-судинного згортання крові з геморагічним шоком, які розвинулися на фоні емболії навколоплідними водами в ранньому післяпологовому періоді після родорозрішення IV вагітності шляхом кесаревого розтину, в даному випадку емболія навколоплідними водами наступає при підвищеному внутрішньоматковому тиску на початку родової діяльності за умови відшарування плаценти, що створює умови для потрапляння навколоплідних вод у кровоносне русло. Медикаментозне лікування ОСОБА_23 в післяопераційному періоді було проведено неправильно у зв`язку з недіагностуванням основного ускладнення - емболії навколоплідними водами.

Таким чином, лікар акушер-гінеколог пологового будинку Надвірнянської центральної районної лікарні ОСОБА_8 неналежно виконала свої професійні обов`язки, які визначені наказом МОЗ України від 27.12.2011 року №977 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15.12.2003 року №582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» та наказом МОЗ України від 29.12.2003 року №620 «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні», внаслідок недбалого до них ставлення, що є у прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_23 .

До початку судового засідання обвинувачена ОСОБА_8 подала письмове клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 , підтримали клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності;

- прокурор погодився з тим, що в даному провадженні пройшли строки давності, передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України, та обвинувачена ОСОБА_8 повинна бути звільнена від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, розглянувши клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження слід задовольнити, з наступних підстав.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За правилами ч. 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 в силу ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказане кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_8 06.08.2014 року, тобто з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили минуло понад три роки.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього трирічного строку ОСОБА_8 була засуджена за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилялася від слідства та суду.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку минуло більше трьох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченої до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 05.04.2021 року (справа № 328/1109/19) та правову позицію, викладену у постанові від 29.07.2021 року (справа № 552/5595/18) колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Так, відповідно до змісту викладених правових позицій Верховного Суду, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Крім того, у своїй постанові від 22.05.2018 року по справі №665/2387/14-к (провадження №51-240км18) Верховний Суд вказав, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

Щодо цивільного позову, який був заявлений в даному кримінальному проваджені потерпілою ОСОБА_21 , апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілій, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року в справі № 185/442/16-к, відповідно до яких у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції закінчився строк давності, передбачений п.2 ч. 1 ст.49 КК України, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_8 закрито на нереабілітуючих підставах, потерпіла має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України задовольнити.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.140 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000461 від 07.08.2014 року закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_21 до КП « Надвірнянська ЦПЛ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5