Провадження №11-кп/801/208/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0001017 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08.09.2022 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, працюючого слюсарем ТОВ «Джерман-Центр», неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

Зміст судового рішення.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2022 року ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.

Початок іспитового строку вирішено рахувати з дня ухвалення вироку, тобто 15.12.2022 року.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, долю речових доказів та процесуальних витрат.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Судом установлено, що ОСОБА_8 , 08 вересня близько 17 год. 57 хв. керуючи, згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-22/14786-ІТ від 14.10.2022 року, технічно-справним автомобілем марки Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборній у м. Вінниці, в напрямку вул. М. Оводова, поруч з перехрестям з вул. Кропивницького, з необережності, що виразилося кримінально протиправною самовпевненістю, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому справа-наліво, відносно руху автомобіля, перетинав проїзну частину пішохід - малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надав їй переваги у русі, не вжив своєчасний заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, хоча мав технічну можливість це зробити, допустив наїзд на останню.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-22/15306-ІТ від 19.10.2022 року, - «В даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода, тобто шляхом виконання вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, в діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 4.16(a), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що:

п. 4.16 (а) - «Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п.18.1- «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. п. 4.16(a), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 808/818/842/850 від 27.10.2022 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спінальної травми - уламковий крайовий перелом передньо-верхньої поверхні тіла шостого шийного хребця, з передньо-нижнім зміщенням уламку, який за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлися небезпечними для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2022 року в частині призначеного ОСОБА_8 додаткового покарання.

Просить винести рішення про скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 рік. В решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання, не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив йому занадто суворе покарання у вигляді додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 рік, оскільки обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, претензій від представника потерпілої до обвинуваченого не має. Окрім того робота обвинуваченого (автослюсар) потребує постійного керування транспортними засобами.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили її задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Посилання захисника про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

Крім цього, відповідно до роз`яснень п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати, з-поміж іншого, i йога минуле, зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей (адміністративних стягнень).

При призначенні обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог названого закону i роз`яснень постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного i призначив ОСОБА_8 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував шкоду завдану кримінальним правопорушенням, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Проте, обвинуваченим вчинено необережне тяжке кримінальне правопорушення у виді умисного порушення правил дорожнього руху та необережного по відношенню до наслідків, характер вчиненого обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху України, а саме порушення правил переїзду пішохідного переходу. Вказане порушення є умисним, що свідчить про нехтування обвинуваченим своїми обов`язками водія, тобто особи, що керує джерелом підвищеної небезпеки. Згідно Правил дорожнього руху, водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як пішоходи та усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей. Малолітній вік потерпілої, вчинення вказаного кримінального правопорушення, в тому числі і умисних дій з порушення ПДР, попри пряму норму ПДР про підвищену увагу водіїв до категорії осіб накшталт потерпілої, яка охоплює одночасно дві категорії: пішохід та дитина,

З урахуванням вищенаведених даних про кримінальне правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, на думку суду призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК зі звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України та з призначенням йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 1 рік є правомірним і забезпечить виправлення і перевиховання винного.

Порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлені, через що вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2022 року у кримінальному провадженні №0001017 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08.09.2022 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: