Ухвала

Іменем України

30 січня 2023 року

м. Київ

справа № 402/1019/20

провадження № 51-3797 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 3 серпня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо нього.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 3 серпня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) на строк 8 років; за ч. 2 ст. 190 КК на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Відповідно до ст. 71 КК за сукупністю вироків до цього покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року у виді 1 року 2 місяців 23 днів, та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 2 місяці 23 дні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 3 серпня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він 2 вересня 2020 року близько 00:00 разом із ОСОБА_5 розпивав спиртні напої на території сміттєзвалища у північно-східній частині м. Благовіщенське Благовіщенського району Кіровоградської області, де в них виник словесний конфлікт. Надалі ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 пішли з території сміттєзвалища з метою пошуку місць, де можна придбати спиртні напої. Близько 01:30 цього ж дня ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом із ОСОБА_5 , прямуючи по стежці через територію кладовища № 2 в м. Благовіщенське Кіровоградської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , підібрав із землі порожню скляну пляшку від пива об`ємом 0,5 л, якою цілеспрямовано наніс удар у чоло та перенісся ОСОБА_5 , після чого ударив кулаком лівої руки в підборіддя. Після того, як від отриманих ударів ОСОБА_5 упав на землю, ОСОБА_4 , роздягнувши потерпілого, стрибав по його тулубу та голові. Надалі ОСОБА_4 скинув непритомного ОСОБА_5 до сміттєвої ями та наніс близько п`яти ударів ногами в живіт і груди. Внаслідок умисно завданих ОСОБА_4 ударів потерпілому ОСОБА_5 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких сталася смерть потерпілого.

Крім того, 4 вересня 2020 року ОСОБА_4 , після сумісного розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_6 у домоволодінні АДРЕСА_1 , маючи намір дістатися в селище Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області, взяв у користування у ОСОБА_6 велосипед марки «Україна», пояснивши, що одразу поверне. Надалі ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, завідомо не маючи наміру повернення отриманої від потерпілого речі, незаконно заволодів належним ОСОБА_6 велосипедом марки «Україна» вартістю 700 грн, яким розпорядився на власний розсуд, продавши вказаний велосипед ОСОБА_7 , чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму 700 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 21 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків -п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

На виконання вказаної ухвали у визначений строк засуджений ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду зі скаргою про перегляд оскаржуваних судових рішень та просить їх скасувати.

На обґрунтування своїх доводів засуджений ОСОБА_4 посилається на те, що місцевий суд:

- допустив неповноту судового слідства;

- безпідставно не задовільнив його клопотання: про повторний допит свідків, так як їх допитували у відсутності його захисника, оскільки на той період він відмовився від захисника ОСОБА_8 , а коли призначили нового захисника, суд відмовився повторно допитувати свідків; про одночасний допит свідків обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і свідків захисту ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ; про допит працівників карного розшуку ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і працівників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , чим, на його думку, порушив його права;

- порушив його права, при ознайомленні з кримінальним провадженням;

- у вироку перекрутив показання свідків, між якими є розбіжності, зокрема між показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо часу, коли вони з потерпілим пішли після сумісного розпиття спиртного, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо обставин сумісного розпиття спиртного;

- не звернув увагу на показання свідка ОСОБА_12 про те, що їй погрожували та били працівники поліції, що б вона не приходила на судове засідання. Потім свідок змінила свої показання;

- чотири місяці не надавав йому копію вироку, що, на його думку, є порушенням його прав;

- не звернув увагу, що перед проведенням слідчих дій, працівники поліції утримували його у старому будинку, напоїли його за те, що він їм допомагає, тому ці слідчі дії є недопустимими, а працівників поліції необхідно притягнути до кримінальної відповідальності;

- вирок виніс на припущеннях та на доказах здобутих незаконним шляхом;

Разом з тим засуджений зазначає, що:

- на досудовому слідстві він взяв провину на себе, при цьому слідчий ОСОБА_18 пообіцяв, що його не позбавлять волі;

- зібрані у кримінальному проваджені докази є недопустимими та не мають жодного підтвердження, оскільки під час слідчих дій з його участю він був у нетверезому стані, а також недатований диск запису цієї слідчої дії;

- біологічні зразки, відібрані у нього не можуть бути доказами, бо не велась фото та відеозйомка ;

- не вилучалось його взуття, одяг, а на пляшці, якою нібито завдані удари потерпілому, не знайшли його біологічних зразків;

- обвинувальний акт суперечить показанням свідків.

Крім того, засуджений посилається на те, що суд апеляційної інстанції:

- прийняв його апеляційну скаргу, коли у нього на руках не було копії вироку;

- не задовольнив клопотання про повторний допит свідка та перегляд відеозапису слідчих дій, на якому видно, що він знаходився у нетверезому стані;

- безпідставно зазначив, що така слідча дія, як відібрання зразків не передбачає відео та фотофіксації;

- зазначив, що сторона захисту не вказувала на недопустимість доказів, що не відповідає дійсності.

Водночас засуджений просить заслухати свідків обвинувачення та надати йому можливість дати пояснення у суді касаційної інстанції.

Мотиви Суду

Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Таким чином, суд касаційної інстанції виходить із тих фактичних обставин справи, які встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням вищенаведених положень статей 433, 438 КПК не є предметом дослідження суду касаційної інстанції доводи касаційної скарги засудженого про неповноту судового розгляду, про те, що не вилучалось його взуття, одяг, суперечності у показаннях свідків тощо.

З наведених підстав суд касаційної інстанції позбавлений права допитувати свідків, як про це просить у касаційній скарзі засуджений.

Також до компетенції суду касаційної інстанції не входить розгляд скарг на дії працівників правоохоронних органів та притягнення їх до кримінальної відповідальності, як про це ставиться питання у касаційній скарзі засудженого. З цього приводу ОСОБА_19 має право звернутися в установленому законом порядку до відповідних органів.

Крім цього, відповідно до положень, передбачених ст. 314 КПК, оцінка відповідності обвинувального акта вимогам КПК проводиться місцевим судом на стадії підготовчого судового засідання, тому не є предметом розгляду суду касаційної інстанції доводи касаційної скарги засудженого про невідповідності у обвинувальному акті.

У касаційній скарзі засуджений також посилається на те, що місцевий суд порушив його права, при ознайомленні з кримінальним провадженням, однак не зазначає у чому саме полягають ці порушення і яким чином вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 у касаційній скарзі не оскаржує обґрунтованість засудження, правильність кваліфікації його дій та призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК, то у цій частині судові рішення не перевіряються.

Як убачається з вироку суд першої інстанції на обґрунтування винуватості ОСОБА_4 послався на показання:

- самого засудженого, який визнав, що у день події вживав спиртне та мав сварку і бійку з потерпілим ОСОБА_20 , який після того, як ОСОБА_4 розбудив його з невідомих причин накинувся на нього і почав бити - наніс удар у ніс та в праве око. Після чого вони стали битися. ОСОБА_4 також наніс потерпілому кілька ударів, розбивши тому носа. Однак після цього вони заспокоїлись, домовившись зранку «пити мирову». ОСОБА_4 запитав ОСОБА_20 , чи він не бачив ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ), так як останній взяв пляшку горілки. Той сказав, що він мабуть спить у вагончику. Після цього ОСОБА_20 в розвернувся і пішов. На час, коли він побачив ОСОБА_20 , на тому слідів побиття видно не було. Побачив, що там ще хтось спить на землі на ковдрі і впізнав в них ОСОБА_23 і ОСОБА_24 . ОСОБА_4 розбудив ОСОБА_25 і запитав, чи він не бачив ОСОБА_21 ( ОСОБА_22 ), він сказав, що ні. ОСОБА_4 розповів йому, що побився зі ОСОБА_20 , однак вже помирився і наступного дня вони збираються пити з ним за примирення. Зранку у магазині ОСОБА_4 почув, що люди кажуть, що на кладовищі у ямі знайшли побитим і роздягненим якогось чоловіка. Дорогою ОСОБА_4 зустріли працівники поліції, хто саме не пам`ятає. Вони запитали, чи він бився зі ОСОБА_20 . ОСОБА_4 підтвердив. Вони разом поїхали на кладовище на те місце, де він бився із ОСОБА_20 . Там вже були працівники поліції. Надалі поїхали до відділку поліції. Там вже був ОСОБА_22 . Як з`ясувалось, останній тієї ночі повернувся до його знайомих та викрав у них 500 грн і мобільний телефон. Слідчий запропонував ОСОБА_4 визнати себе винуватим у побитті потерпілого і понести за це не суворе покарання, на що він погодився і підписав якісь папери. Після цього пішов, ще випив, взяв у ОСОБА_26 ( ОСОБА_27 ) велосипед, щоб доїхати, а приїхавши, продав цей велосипед за 200 грн;

- свідка ОСОБА_9 про те що у вечір події до них з співмешканцем прийшли ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Вони усі разом вечеряли та пили самогон. Під час вечері між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з невідомих їй причин виникла сварка. ОСОБА_5 дав ОСОБА_4 ляпас, вони почали сваритись між собою. Близько 23:00 ОСОБА_4 пішов і ОСОБА_5 вийшов слідом. А вже зранку ОСОБА_4 прийшов і сказав, що він побив ОСОБА_5 , роздягнув і кинув до ями. ОСОБА_4 просив ОСОБА_25 ( ОСОБА_30 ) переказати ОСОБА_20 , коли той прийде, що він не хотів так сильно його бити. Після цього ОСОБА_4 пішов і вона його з тих пір не бачила. Зранку приїхала поліція і повідомила, що ОСОБА_5 сильно побили і показали його фотографію, на якій було видно, що ОСОБА_5 був дуже побитий так, що лице було повністю розбите і вона впізнала того лише по одягу;

- свідка ОСОБА_10 , який підтвердив показання своєї співмешканки ОСОБА_9 та додав, що коли ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пішли, то були в стані сильного алкогольного сп`яніння. Зранку приходив ОСОБА_4 і запитував, чи не приходив ОСОБА_5 , розповідав, що вони побились між собою;

- свідка ОСОБА_31 про те, що восени 2020 року (точніше не пам`ятає) ОСОБА_4 разом з ОСОБА_11 прийшли до неї додому вночі, принесли з собою самогон, який вони разом випили під час вечері. Вечеряли близько 20 хв. Приблизно о 12:00 ОСОБА_11 пішов, а через деякий час пішов і ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції дав оцінку доводам сторони захисту про недопустимість показань ОСОБА_12 як доказу через їх суперечність. Зокрема, місцевий суд зазначив, що свідок пояснила, що її попередні показання щодо часу, коли ОСОБА_4 пішов з її дому відрізняються від останніх через те, що обвинувачений впливав на неї, телефонуючи їй з місць утримання. Факт таких дзвінків до свідка підтвердив і сам ОСОБА_4 . Крім того, місцевим судом зазначено, що правдивість останніх показань ОСОБА_12 щодо часу, коли ОСОБА_4 пішов від неї, підтверджується і показаннями самого обвинуваченого у цій частині, даними ним в суді.

Вищенаведеним спростовуються доводи касаційної скарги засудженого про те, що суд не дав оцінки зміні показань свідка ОСОБА_12 .

Як убачається з вироку суд першої інстанції послався також на інші зібрані докази:

- дані протоколу огляду місця події від 02 вересня 2020 року з фототаблицею, згідно з яким на ділянці в південній частині території кладовища № 2 на АДРЕСА_2 , крім іншого, виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору, скельця від окулярів, одяг та скло від пляшки;

- дані протоколу огляду трупа від 9 вересня 2020 року, згідно з яким у трупа ОСОБА_5 виявлено рану на спинці носа;

- дані довідки лікаря Благовіщенської центральної районної лікарні від 2 вересня 2020 року про те, що ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в палаті інтенсивної терапії цієї лікарні з 2 вересня 2020 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеню, відкритий перелом кісток носу, множинні забійної рвані рани голови, множинні рани тулубу, кінцівок, загальне переохолодження. На час видачі довідки стан хворого був важким;

- дані висновку судово-медичної експертизи № 48 від 9 жовтня 2020 року, відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_5 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, закритої тупої травми грудної клітки та закритої тупої травми живота утворились від локального травматичного контакту з тупими об`єктами, не виключено від ударів взутими ногами, відповідають вказаному в постанові часу спричинення, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті та в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа та рани носа, утворилися від дії тупих твердих предметів, з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено від удару скляною пляшкою, відповідають вказаному в постанові часу спричинення та мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості. Смерть ОСОБА_5 настала від закритої черепно-мозкової травми. Ці тілесні ушкодження не могли утворитися в результаті падіння з положення стоячи. Характерних слідів боротьби чи самооборони на тілі ОСОБА_5 не виявлено;

- дані висновку судово-психіатричного експерта № 422, відповідно до якого ОСОБА_4 в момент скоєння злочину був осудним, застосування заходів медичного характеру не потребував;

- дані висновку судової біологічної експертизи від 11 листопада 2020 року № 151, згідно з якими на наданих на дослідження об`єктах, а саме на змиві з правої ноги (об`єкт № 4) та змиві з лівої ноги (об`єкт № 5) ОСОБА_4 виявлено кров людини, яка може походити в тому числі і від ОСОБА_5 ;

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2020 року за участю ОСОБА_4 з відеофіксацією, згідно з яким ОСОБА_4 спочатку розповів, а надалі на статисті показав, як він 2 вересня 2020 року близько 00:00 - 1:30 на території кладовища №2 в м. Благовіщенську в ході сварки та бійки із ОСОБА_5 наніс тому удар скляною пляшкою у чоло, а після того як останній впав, наносив удари, стрибаючи на голову та живіт потерпілому;

- дані висновку судово-медичної експертизи від 13 жовтня 2020 року № 58, відповідно до якого на основі експертизи № 48 від 9 жовтня 2020 року та даних слідчого експерименту зроблено висновки, що тілесні ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитись за обставин, на які вказав ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Таким чином висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, ґрунтується на зібраних і досліджених доказах, яким суд дав належну оцінку.

З такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції, який у своєму рішенні навів підстави, на яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, були предметом дослідження цього суду доводи апеляційної скарги засудженого (аналогічні до доводів його касаційної скарги) про те, що під час проведення з ним слідчих дій в кабінеті слідчого він надавав показання у нетверезому стані. На спростування цих посилань суд апеляційної інстанції зазначив, що вони не підтверджуються конкретними доказами, також обвинувачений не зазначає, які саме докази були отримані досудовим слідством від нього, в той час коли він будь-то перебував у стані сп`яніння.

Водночас Суд зазначає, що у касаційній скарзі ОСОБА_4 також не вказує у чому саме, на його думку, полягають порушення, допущені під час проведення слідчих дій і яким чином вони спростовують обставини, встановлені судами попередніх інстанцій та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Стосовно доводів касаційної скарги проте, що диск запису недатований, то це порушення не є істотним і не впливає на законність постановленого судового рішення.

На спростування доводів апеляційної скарги засудженого про те, що під час відібрання у нього змивів зразків допущені істотні порушення КПК, оскільки фото та відео зйомка не проводилась, суд апеляційної інстанції зазначив, що КПК не передбачає обов`язкову фото та відеофіксацію цієї слідчої дії.

Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, і зазначає наступне.

Так, відповідно до положень ст. 245 КПК відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 КПК.

Згідно з ч. 3 ст. 241 КПК під час освідування за необхідності здійснюється фіксування наявності чи відсутності на тілі особи, яка підлягає освідуванню, одязі, в якому вона перебуває, слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет шляхом фотографування, відеозапису чи застосування інших технічних засобів.

З наведеного вбачається, що чинним КПК не передбачена обов`язковість фото та відеофіксації такої слідчої дії, як відібрання біологічних зразків.

Щодо посилань у апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що свідок ОСОБА_12 змінила свої показання під тиском працівників поліції, то суд апеляційної інстанції визнав їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на будь-яких доказах.

Були предметом дослідження суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що місцевий суд не допитав повторно свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , чим порушив його права. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що ці доводи є необґрунтованими та не можуть бути законними підставами для скасування вироку суду, так як суд першої інстанції відповідно до положень ст. 23 КПК дослідив їх безпосередньота оцінив показання допитаних свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в сукупності з іншими дослідженими доказами.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на те, що місцевий суд не задовільнив його клопотань: про повторний допит свідків, так як їх допитували у відсутності його захисника; одночасний допит свідків обвинувачення і свідків захисту; допит працівників карного розшуку і працівників ІТТ - не зазначає підстав для таких допитів та не вказує, яким чином це вплинуло б на законність постановленого судового рішення та які істотні порушення КПК допущено у цих випадках.

У касаційній скарзі засуджений також не зазначає, з яких саме підстав він вважає недопустимими докази, котрі були покладені в основу вироку, свої доводи у цій частині він належним чином не обґрунтовує та не вказує, яким чином наведене перешкодило чи могло перешкодити судам ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Натомість на спростування цих доводів суд апеляційної інстанції зазначив, що в суді першої інстанції ні обвинуваченим ні його захисником не порушувалось питання про визнання певних доказів недопустимими.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 21 січня 2016 року у справі № 5-249кс15, повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду такий факт установлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.

Як видно з ухвали апеляційного суду, цей суд, обмежившись аналізом в ухвалі доказів, досліджених судом першої інстанції, і висновків цього суду, не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду, оскільки погодився з оцінкою доказів, наданою місцевим судом, а отже, застосована ним процедура не суперечила встановленим у статтях 22, 23 КПК засадам змагальності та безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції не задовольнив клопотання про повторний допит свідка та перегляд відеозапису слідчих дій, засуджений у касаційній скарзі не наводить підстав, передбачених ст. 404 КПК, які б свідчили про те, що суд апеляційної інстанції у цій частині допустив порушення положень КПК.

Зазначаючи у своїй касаційній скарзі про те, що місцевий суд чотири місяці не надавав йому копію вироку, засуджений не зазначає, яким чином це вплинуло на законність постановлених судових рішень, при тому, що він реалізував право на апеляційне оскарження цього вироку.

Не є істотним порушенням КПК, як про це зазначає засуджений у касаційній скарзі, те, що суд апеляційної інстанції прийняв його апеляційну скаргу, коли у нього на руках не було копії вироку.

З урахуванням вищенаведеного, на думку Суду, судові рішення є обґрунтованими і вмотивованими. Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі не наведено.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Прохання у скарзі засудженого про здійснення судового провадження за касаційною скаргою з його участю, не може бути вирішено на цій стадії кримінального провадження, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції у разі відкриття касаційного провадження за скаргою та при підготовці його до касаційного розгляду.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 3 серпня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року щодо ньоговідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3