Номер провадження: 11-кп/813/1920/22
Справа № 517/103/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 17 червня 2022 року, в кримінальному провадженні №0000018 відносно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дементівка Фрунзівського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.
Вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 17 червня 2022 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Визначено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 10 січня 2022 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, скоєного за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 09 січня 2022 року, біля 21.00 години, разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували у домоволодінні ОСОБА_13 , розташованому по АДРЕСА_1 , де всі разом розпивали спиртні напої.

В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

З цією метою, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, взяв зі столу кухонний ніж, довжиною леза 19,2 см. та довжиною руків`я 10,5 см. і використовуючи вказаний ніж, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, повернувся до ОСОБА_10 та наніс йому один удар ножем в область лівої частини тулуба, спричинивши ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді проникаючої ножової рани передньої стінки живота з наскрізним проходженням тонкої кишки, яке згідно висновку експерта № 7 від 16.01.2022 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що не згодний з таким вироком суду оскільки відстоював свою сім`ю. При цьому суд першої інстанції залишив поза увагою те, що він має на утриманні 5 дітей, раніше не судимий.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України, призначивши мінімальне покарання за вказаною статтею.

В обґрунтування вказаних вимог апеляційної скарги адвокат зазначив, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, адже конфлікт був спровокований потерпілим.

Вказує, що згідно з показами ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 перший удар табуретом засудженому в ході сварки нанесений самим потерпілим, а вже після цього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 удар ножем в живіт.

Мотиви суду.
Захисник в апеляційній скарзі зазначив, що не бажає приймати участь в апеляційному розгляді. Будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, адвокат просив судовий розгляд проводити за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду. Заяв про відкладення розгляду справи чи забезпечення його участі в судовому засіданні на адресу суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який в судових дебатах залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:

-показами потерпілого ОСОБА_10 який суду показав, що ввечері 09 січня 2022 року до нього в гості прийшов його кум ОСОБА_7 з дружиною, де вони розпивали спиртні напої. Випили біля 10 л. вина. Потім він почав сваритися зі своєю дружиною, в цей час ОСОБА_7 взяв ніж і порізав собі руку. Він пішов до дітей, щоб вложити їх спати, а коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_7 стоїть з ножем в руках над братом і свариться з ним. Тому він взяв табуретку і хотів вдарив ОСОБА_7 , але промахнувся, в цей час ОСОБА_7 вдарив його ножем в живіт, хотів вдарити ще раз, але його впіймала за руку дружина. Тим часом він вийшов на двір та пішов до фельдшера;
-показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які зазначили, що в січні 2022 року до них додому прийшов ОСОБА_10 , в якого була рана в боці та просив допомогти, казав, що його вдарив ножем ОСОБА_7 . ОСОБА_15 надала йому медичну допомогу, після чого вони викликали швидку допомогу та поліцію.

-показами свідка ОСОБА_9 яка показала, що 09.01.2022 року вона з чоловіком ОСОБА_7 прийшли до свого кума ОСОБА_10 . Між ОСОБА_10 та його дружиною ОСОБА_13 виникла сварка, ОСОБА_7 також встряв у суперечку, сказав, що не дасть ображати ОСОБА_13 . Під час сварки вона пішла додому, а коли повернулася, то побачила в руках чоловіка ніж, а ОСОБА_13 кричала, що він підрізав ОСОБА_10 ;

-показами свідка ОСОБА_12 , яка показала, що 09 січня 2022 року вона знаходилась в гостях у ОСОБА_10 , де всі випивали спиртні напої. Невідомо чому ОСОБА_7 взяв ніж і почав бити ним по столі. В цей час зайшов ОСОБА_10 з табуреткою в руках, хотів вдарити ОСОБА_7 , але той відвернувся і вдарив ОСОБА_11 . ОСОБА_10 почав тікати, а ОСОБА_7 з ножем в руках пішов за ним і в сінях вдарив його ножем, але як це відбувалося не бачила, так як сиділа в кухні та розмовляла з ОСОБА_9 ;

-показами свідка ОСОБА_13 , яка показала, що 09 січня 2022 року сиділи на кухні та випивали. Потім між ОСОБА_7 і ОСОБА_11 почався конфлікт. ОСОБА_7 схопив ніж, приставив до горла ОСОБА_11 і почав його душити. Вона спитала, що він робить, на що ОСОБА_7 відповів, що просто розмовляє. В цей час зайшов ОСОБА_10 , побачив це, взяв табуретку і замахнувся на ОСОБА_7 , який відвернувся. Табуреткою вдарили ОСОБА_11 ОСОБА_7 взяв ніж і вдарив ОСОБА_10 , хотів вдарити ще раз, але вона спіймала його за руку. ОСОБА_10 втік до фельдшера, а ОСОБА_7 продовжував ходити з ножем по хаті, кричати і стукати по столі;

-показами свідка ОСОБА_11 , який суду показав, що ввечері 09 січня 2022 року знаходився в гостях у брата, так як був сильно п`яний, то не бачив, що там відбувалося, нічого не пам`ятає. Що там відбувалося чув лише від брата.

-Протоколом огляду місця події з додатками від 09.01.2022 року згідно якого в кімнаті житлового будинку ОСОБА_13 виявлено кухонний ніж, на якому є нашарування бурого кольору зовні схоже на кров.

-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2022 року в ході якого ОСОБА_7 розповів та показав при яких обставинах він наніс тілесні ушкодження ножем потерпілому ОСОБА_10 ;

-Висновком судово медичної експертизи № 7 від 16 січня 2022 року згідно якого у ОСОБА_10 були виявлені ушкодження у вигляді проникаючої ножової рани передньої стінки живота з наскрізним пошкодженням тонкої кишки. Дане ушкодження згідно п. 2.1.3 «й» Правила судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Дані ушкодження могли бути спричинені ножем та в час, як вказано в постанові та медичній документації.-

-Висновком експерта № 42 від 18.01.2022 року згідно якого кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи О з ізогемаггютініном анти А і анти- В за ізосерологічною системою АВО.

-Висновком експерта № 41 від 21.01.2022 року відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаггютініном анти - В за ізосерологічною системою АВО.

-Висновком судово медичної експертизи одягу № 19 від 25.01.2022 року відповідно до якого на передній поверхні одягу зліва ( кофти та футболки), який належить ОСОБА_10 в нижніх відділах, розташовується по одному наскрізному колото різаному пошкодженню, які відповідають одне одному та являються частинами одного пошкодження, яке могло бути утворене плоским колюче ріжучим знаряддям, типу ножа, клинок якого має обушок і лезо, з шириною зануреної частини клинка не більше 2,7 см.

-Висновком судово медичної експертизи № 7 від 25.01.2022 року відповідно до якого, враховуючи результати дослідження та групової характеристики під експертних ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і при умові походження крові від 2-х і більше осіб різногрупних за системою АВО, не виключається змішання крові від чоловіка (чоловіків) з групою крові А з ізогемаглютиніном а-В з супутним антигеном Н з кров`ю чоловіка (чоловіків) групи О з ізогемаглютиніном а-А і а-В. Таким чином, не виключається змішання крові підозрюваного ОСОБА_7 з кров`ю потерпілого ОСОБА_10

-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.01.2022 року в ході якого свідок ОСОБА_13 розповіла та показала, як ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.01.2022 року в ході якого свідок ОСОБА_12 розповіла та показала, як ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 ;

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.01.2022 року в ході якого потерпілий ОСОБА_10 розповів та показав, як ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження , що підтвердив в судовому засіданні;

-Висновком судово медичної експертизи крові № 290 від 28.01.2022 року відповідно до якого у крові ОСОБА_7 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,37%.

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 , а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що дійсно мав конфлікт з потерпілим та завдав останньому тілесні ушкодження ножем, що узгоджується, як з показами свідків, так і з висновком судово-медичної експертизи.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст.124 КК України, оскільки обвинувачений перебував в стані необхідної оборони, адже потерпілий вдарив його стільцем, однак ОСОБА_7 перевищив межі необхідної оборони та доводів в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що він відстоював свою сім`ю, то суд колегія суддів виходить із наступного.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідальність за ст.124 КК України за заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст. 121 КК України.

Згідно з ч.1, 3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони, визнається умисне заподіяння тому хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
При цьому слід мати на увазі, що для вирішення питання про кваліфікацію складу зазначеного злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Розмежування цих складів злочину здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Проаналізувавши фактичні обставини даного кримінального провадження суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевим судом вірно кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, оскільки досліджені судом докази свідчать, що обвинувачений ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони.

Зазначене зокрема підтверджується показами потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_7 взяв до рук ножа ще до виходу потерпілого з приміщення кухні, де всі учасники подій вживали алкогольні напої. При цьому ОСОБА_7 почав бити цим ножем по столі, внаслідок чого порізав руку. Після цього, згідно показів свідка ОСОБА_13 між ОСОБА_7 і ОСОБА_11 почався конфлікт в ході якого ОСОБА_7 схопив ніж, приставив до горла ОСОБА_11 і почав його душити. І лише після цих подій до кухні повернувся потерпілий ОСОБА_10 де взяв стільця та намагався припинити такі дії ОСОБА_7 , однак стільцем влучив у свідка ОСОБА_11 , а ОСОБА_7 після таких дій потерпілого наздогнав його в іншій кімнаті та вдарив ножем.

Зазначені фактичні обставини кримінального провадження свідчать, що саме ОСОБА_7 був ініціатором вчинення протиправних дій, про що свідчить зокрема факт того, що обвинувачений взяв до рук ножа ще задовго до намагань потерпілого ОСОБА_10 вдарити його стільцем, а також його протиправна поведінка (бив ножем по столі, приставив ножа до шиї ОСОБА_11 ). Виходячи із наведеного мотивація дій обвинуваченого при даних обставинах, що були встановлені судом першої інстанції, не була обумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів, а тому перебування ОСОБА_7 в стані необхідної або уявної оборони в даному випадку виключається.
Зазначене також підтверджується тією обставиною, що після намагань потерпілого ОСОБА_10 вдарити ОСОБА_7 стільцем, потерпілий припинив подальші дії, натомість обвинувачений почав з ножем наздоганяти потерпілого, наздогнав його в іншій кімнаті та завдав удару ножем. Більш того, намагався завдати другого удару. Вказані обставини свідчать, що обвинувачений мав саме умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що з огляду на припинення дій ОСОБА_10 , не було пов`язане із захистом.

Таким чином колегія суддів приходить до переконливого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч.1 ст.121 КК України, а тому погоджується з вироком суду та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та захисника.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні п`ятеро дітей.

В якості обставини, що обтяжує покарання відповідно до вимог ст. 67 КК України суд врахував - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього виключно в умовах ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку колегія суддів погоджується та вважає, що призначене ОСОБА_7 показання за своїм видом та розміром, а саме в мінімальних межах визначених санкцією ч.1 ст.121 КК України, слід вважати справедливим.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що суд не врахував факт перебування на його утриманні п`яти дітей є безпідставними, оскільки судом при призначенні покарання дані обставини були враховані, як і відомості про його особу.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 17 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4