справа № 208/354/23
№ провадження 1-кс/208/110/23
УХВАЛА

Іменем України

18 січня 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , старшого дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000022 від 16.01.2023 року за ст. 290 КК України, -

встановив:

Старший дізнавач СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із вказаним погодженим прокурором клопотанням, яким заявив про задоволення його клопотання та накладення арешту на вилучене в ході огляду 16.01.2023 року майно, а саме: автомобіль «BMW 320і», д.з. НОМЕР_1 . чорного кольору, який знаходився під керуванням ОСОБА_5 , позбавив його права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Клопотання вмотивоване тим, що 15 січня 2023 року приблизно о 16.00 год. за адресою м. Кам`янське, по вул. М.Грушевського, біля буд. 12, екіпажем ВРПП Кам`янського РУП було зупинено автомобіль «BMW 320і», д.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перевірки транспортного засобу виявлено знищення ідентифікаційного номеру кузову.

За даним фактом СД Кам`янського РУП ГУ НП України в Дніпропетровській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 16 січня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

15 січня 2023 року СОГ Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській області, було оглянуто автомобіль «BMW 320і», д.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, в ході чого було встановлено, що він-код автомобіля має сліди знищення ідентифікаційного номеру кузову.

Також, під час огляду, було вилучено автомобіль «BMW 320і», д.з. НОМЕР_1 , чорного кольору та поміщено на зберігання до майданчик тимчасового тримання автотранспорту за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Медична 15.

Для з`ясування істини у кримінальному провадженні, необхідно провести судово-криміналістичну експертизу ідентифікації номерів транспортного засобу та судово-технічну експертизу документів, а також з метою збереження речових доказів, а саме автомобіля «BMW 320і», д.з. НОМЕР_1 , чорного кольору.

У судовому засіданні прокурор та дізнавач підтримали клопотання, зазначив, що досудове розслідування проводиться за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України, мета арешту автомобіля, це збереження речового доказу, проведення слідчих дій, експертних досліджень.

Володілець майна ОСОБА_5 зазначив, що не згоден із клопотанням так як купував автомобіль шляхом передачі грошей та отримання документів від особи, яка тривалий час користувалася даним автомобілем. Придбання автомобіля відбулося у грудні 2022 року. Він постійно ним користується, пересуваючись на території України, будучи неодноразово зупиненим співробітниками СРПП які перевіряли його документи на авто, і жодного разу зауважень не було з приводу невідповідності даних зазначених у документах. Просить відмовити у задоволені клопотання.

Слідчий суддя заслухав прокурора, дізнавача, володільця майна, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів клопотання, а саме протоколу огляду місця події, вбачається, що 15 січня 2023 року 16.20 години до 17.00 години слідчим спеціальної поліції СВ Кам`янського РУП капітаном поліції ОСОБА_6 за участі володільця транспортного засобу ОСОБА_5 , понятих було проведено огляд місця події, а саме автомобіля «BMW 320і», д.з. НОМЕР_1 , без відеофіксації події, без внесення відомостей до ЄРДР, без ухвали слідчого судді, не за місцем виявлення автомобіля, тобто не за місцем події.

Як вбачається зі змісту протоколу, місцем огляду є не місце виявлення автомобіля за адресою вул. М.Грушевського біля будинку № 12, а адреса м. Кам`янське Дніпропетровської області, вулиця Медична, № 15, що свідчить про те, що огляд проведений вже після вилучення автомобіля, що підтверджено самим протоколом огляду.

При цьому, із рапорту про прийняття заяви та реєстрації СО за № 956 від 15 січня 2023 року (а.с. 6), вбачається що 15 січня 2023 року було виявлено станом на 15.51 годину за адресою м. Кам`янське по вул.Михайла Грушевського, будинок № 12 ПП Клен 402 про виявлення автомобіля та його зупинення, водій ОСОБА_5 , ознаки підробки на свідоцтві про реєстрацію авто.

Але у витягу з ЄРДР за № кримінального провадження 0000022 від 16 січня 2023 року, відображено що підставою для реєстрацією кримінального провадження є усна заява про кримінальне правопорушення від 16 січня 2023 року отримана від 11:25.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 214 КПК).

Згідно з частиною 3 статті 214 КПК України до внесення відомостей до ЄРДР у невідкладних випадках може бути проведений лише огляд місця події. У такому випадку внесення відомостей до ЄРДР повинно здійснюватися негайно після завершення огляду.

В той же час, клопотання та додані матеріали не містять ні посилань на невідкладність цього випадку, ні його обґрунтування, з описання фактичних обставин події у клопотанні не вбачається, що був наявним ризик пошкодження або знищення майна, загрози життю та здоров`ю, тощо, що давало б слідчому підстави негайно приступити до проведення огляду без внесення відомостей до ЄРДР, що не є складною процесуальною дією і не займає багато часу.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Достатньою підставою для внесення відомостей до ЄРДР в даному випадку був рапорт від 15 січня 2023 року, але внесені відомості до ЄРДР вже 16 січня 2023 року і за «…усною заявою…» від 16 січня 2023 року.

Так, як за змістом статей 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

Згідно до постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 518/203/17, знайшло відображення, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

Згідно до ч. 1 ст. 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Але як встановлено, огляд проведений без дотримання приписів ст. 233 КПК України, хоча і за згодою володільця майна автомобіля, але не за місце події і без відеофіксації проведеної слідчої дії.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

ЄСПЛ вказує, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).

Ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Ст. 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Таким чином, слідчий суддя вважає протокол огляду місця події від 15 січня 2023 року є недопустимим доказом таким, що отриманий не в порядку, передбаченому КПК, до внесення відомостей до ЄРДР без обґрунтування невідкладності такої слідчої дії, не за місцем події і не без відеофіксації проведення слідчої дії, що тягне за собою неможливість арешту майна, вилученого в ході такого огляду.

А тому заявлене клопотання, враховуючи вищевикладене, не узгоджується із приписами ст.ст. 223, 233, 237 КПК України, так як згідно до п. 2 ч. 7 ст. 223 КПК України, і задоволенню не підлягає.

Також слідчий суддя зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Керуючись ст. 22, 131-132, 170-171 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання старшого дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000022 від 16.01.2023 року за ст. 290 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1