Справа № 522/7591/16-к
Провадження №1-кп/522/1504/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , -

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт, у кримінальному провадженні №0000445 від 01.10.2014 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Легніца Польща, громадянка України, українка, не одружена, не працевлаштована, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Одеси, громадянка України, українка, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В підготовчому судовому засіданні до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору.

Клопотання обґрунтовано тим, 27.11.2018 року ухвалою апеляційного суду Одеської області скасовано вирок Київського районного суду міста Одеси від 19.01.2018 р. у справі № 520/7591/1б-к у кримінальному провадженні № 0000445 від 01.10.2014 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, висунутим відповідно до обвинувального акту від 04.12.2017 року, з призначенням нового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні.

18.01.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000445 відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України направлено до Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до ч. 1 ст. 416 КПК, після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових. заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділи IV цього Кодексу в іншому складі суду, тобто зі стадії підготовчого судового провадження.

Таким чином, до Приморського районного суду м. Одеси після скасування вироку передано змінений обвинувальний акт від 04.12.2017 року, який 13.12.2017 року було надано до місцевого суду та вручено обвинуваченим та потерпілому, який останній також підтримав у повному обсязі (т. 2 а.с. 96-99).

Відповідно до висунутого прокурором в судовому засіданні обвинувачення, з урахуванням формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті від 04.12.2017 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, вчинено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за співучасті з ОСОБА_10 , який згідно обвинувального акту здійснював підшукування потенційного інвестора ОСОБА_11 , запропонував ОСОБА_11 позичити грошові кошти ОСОБА_6 та вводив його в оману щодо права власності на майно, яке підлягало передачі в заставу.

При цьому, судом апеляційної інстанції в ухвалі від 27.11.2018 р. встановлено: «При цьому, з обвинувального акту взагалі не вбачається який статус у цьому криміналь-ному провадженні мав ОСОБА_10 .

Наведені в обвинувальному акті фактичні обставини та формулювання обвинувачення у такому вигляді, можуть свідчити на можливе порушення в подальшому прав та інтересів ОСОБА_12 »

На думку захисту, переданий до суду обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України у зв`язку з чим піддягає поверненню прокурору, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Адвокат ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_5 особисто підтримали доводи та вимоги клопотання про повернення обвинувального акту.

Прокурор проти клопотання про повернення обвинувального акту прокурору заперечував. Просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами, суд приходить до висновку, що він підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завер-шується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляом формулювання офіційного обвинувачення.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповіда-льність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення, як зазначено в п. 13 ст. 3 КПК України, це твердження про вчинення пев¬ного особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням, часу, місця, форми вини і мо-тивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Куимінального кодекси України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті б, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, ви-сунутого проти нього.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвин-вачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. б Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочини можуть відігравати вирішальна роль під час розгляди кримінальної справи, оскільки саме з моменти доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинивачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпе¬чення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офі-ційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Єв-ропейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Фран¬ції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вказаним вимогам не відповідає.

Обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, висунутого обвинуваченій ОСОБА_5 .

Розділ обвинувального акту, зазначений як «Формулювання обвинувачення ОСОБА_5 », є за своїм змістом відтворенням викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, зі змісту якого вбачається, що у серпні 2012 року ОСОБА_5 вступила у злочинну змову з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , спрямовану на заволодіння грошовими коштами громадян.

03.08.2012 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 простий договір купівлі-продажу нерухомого майна, з приводу якого в подальшому звернулась до суду.

ОСОБА_10 став підшукувати особу, яка б позичила ОСОБА_13 грошові кошти під заставу зазначеного нерухомого майна.

Підшукавши таку особу - ОСОБА_11 , ОСОБА_10 запропонував йому позичити ОСОБА_13 393 00 доларів США під заставу зазначеного нерухомого майна, право власності на яке за рішенням суду було визнане за ОСОБА_5

08.07.2013 року, 08.10.2013 року та 07.02.2014 року у приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 за договором позики передав ОСОБА_6 грошові суми: 1 128 680 гривень, 1 055 600 гривень та 1 251 980 гривень відповідно, тобто загалом 3 436 260 гривень.

Тим самим, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за злочинною домовленістю з ОСОБА_10 , створили удавано вигідні умови для ОСОБА_11 , як інвестора, заволоділи його грошовими коштами без наміру їх повернення на загальну суму 3 436 260 гривень, що є особливо великим розміром.

Отже, обвинувальний акт не містить зазначення інкримінованих ОСОБА_14 дій, із зазначенням часу, місця, форми внни і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції статті 190 КК України можна встановлювати в її діях склад кримінального правопорушення, або відсутність такого складу, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до практики Верховного Суду України, навіть у разі виділення матеріалів кримінального провадження стосовно інших співучасників кримінального правопорушення в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвища вказаних осіб є неприпустимим.

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 інкримінується вч-нення злочину у співучасті з ОСОБА_10 , який взагалі не є учасником кримінального провадження у розумінні ст. 3 КПК України, процесуальний статус його взагалі не зазначено.

Вказавши в обвинувальному акті прізвище ім`я та по-батькові ОСОБА_10 , як співучасника вчинення злочину наряду з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , орган досудового розслідування мав би повідомити його про підозру, виконати з ним вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити його повні анкетні дані.

За таких обставин, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, в якому зазначається як співучасник скоєння кримінального правопорушення особа, процесуальний статус якої не визначено, відомості про повідомлення їй про підозру відсутні, не представляється за можливе реалізувати її право на особисту присутність в судовому засіданні зокрема та право на захист загалом, а також неможливим є реа¬лізація права на захист обвинуваченої.

Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про не-припустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом, на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення узгоджується із усталеною практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, який забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена від-повідно до закону. Зокрема у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. б Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

Такий виклад обвинувачення щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є неприпустимим, оскі-льки містить посилання на вчинення злочинів у співучасті з особою, яка не є обвинуваченою в даному кримінальному провадженні, що є порушенням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 9, 17 КПК України.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом проце¬дури судочинства, під час судового розгляду перешкоджають розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим обвинувальний акт необхідно повернути прокурору.

Зазначені недоліки обвинувального акту можуть бути перешкодою для реалізації обвинуваченим права на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд, позбавити суд можливості ухвалення вироку, а у разі його ухвалення - потягнути скасування судами вищих інстанцій у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000445 від 01.10.2014 року необхідно повернути прокурору через його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 291, 314-316, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000445 від 01.10.2014 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України повернути прокурору, для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи діб з моменту її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3