Справа № 216/3471/22
провадження 1-кп/216/695/22
ВИРОК
іменем України

26 жовтня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області об`єднані обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0000878 від 03.08.2022, № 0000238 від 29.07.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не одноразово судимий, останній раз: 18.04.2019 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 22.10.2021 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
14.07.2022 близько 11:55 години, ОСОБА_4 , діючи повторно, реалізовуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони носять таємний характер, перебуваючи у міжквартирній перегородці, розташованій між квартирою АДРЕСА_3 та квартирок АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу таємно викрав дитячий велосипед марки «toprider» модель «611», чорного кольору, з надписом на рамі англійською мовою (зеленого та білого кольорів), вартість якого, згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи становить 3 300 гривень, належний потерпілій ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину з викраденні майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши його на свою користь, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду сумі 3300 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий, останній раз 18.04.2019 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі (звільнився 22.10.2021 по відбуттю строку покарання), перебуваючи на волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Так, ОСОБА_4 , 28 липня 2022 року приблизно о 12-40 годині знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , що належить його знайомій - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час ОСОБА_4 , повторно реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, зокрема зловживаючи довірою, з корисливих спонукань, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив належний потерпілій ОСОБА_7 мобільний телефон, навмисно ввівши її в оману щодо своїх дійсних намірів, заздалегідь знаючи про невиконання взятого на себе зобов`язання повернути майно його власнику.

ОСОБА_7 , будучи помилково впевненою у порядності і добросовісності дій ОСОБА_4 , передала останньому свій мобільний телефон торгової марки Samsung моделі Galaxy J500HZDDSEK, після чого ОСОБА_4 , користуючись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_8 , утримуючи мобільний телефон при собі, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд і звернувши його на свою користь, завдавши ОСОБА_7 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/104-22/26551-ТВ від 06.09.2022 майнової шкоди на суму 1299,67 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого повторно.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінальних правопорушень. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.

Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, погодився з кваліфікацією своїх дій, засудив свою поведінку, запевнивши, що став на шлях виправлення.

Також суд зазначає, що ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні добровільно розказував та показував, яким чином він вчиняв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, й ця обставина зазначена в обвинувальному акті як така, що пом`якшує покарання.

Щодо наявності обставин, які обтяжують покарання суд зазначає наступне.

В обвинувальному акті у кримінальному провадженні № ЄРДР 0000878 як обставина, що обтяжує покарання зазначений рецидив злочинів.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Згідно із ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Аналогічну вказівку містить і п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 має низку не знятих і не погашених судимостей, оскільки раніше був неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, передбачених ст. 185 КК України.

Наявність зазначених судимостей у ОСОБА_4 утворює в даному кримінальному провадженні ознаку повторності, що у свою чергу вплинула на кваліфікацію злочинів, про що прямо зазначено у обвинувальному акті, в якому дії обвинуваченої було кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого повторно.

З урахуванням наведеного у суду немає підстав для врахування рецидиву злочинів як обставини, що обтяжує покарання, оскільки дії обвинуваченого було кваліфіковано за ознакою повторності.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Надаючи оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_4 суд зазначає, що він не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, неоднаразово судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, звертався за допомогою до лікаря-нарколога з грудня 2021 року з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочинів, згідно висновку органу пробації про можливість виправлення без позбавлення або обмеження волі виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням приписів ч. 1 ст. 70 КК України.

За приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи характеризуючи обвинуваченого обставини, визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, обставини вчинення кримінальних правопорушень, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати у розмірі 1510 грн. 24 коп., пов`язані з проведенням судових експертиз, суд вирішує у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, згідно яких вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Суд враховує, що на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_4 не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючі відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину і беззастережне визнання ним винуватості, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановити випробувальний строк 2 (два) роки, в силу ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз № СЕ-19/104-22/23479-ТВ від 19.08.2022 та № СЕ-19/104-22/26551-ТВ від 06.09.2022 в сумі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп.

Речові докази: дублікат специфікації до договору 1,2 № 056221965 від 14.07.2022 (12:32) укладеного між Повне Товариство «ЛОМБАРД» СМАРТ» ТОВ «ШВЕДІНВЕСТ» І КОМПАНІЯ» ломбардне відділення № 56, та ОСОБА_4 про залог майна, лазерний диск з вмістом двох відеофайлів з назвами «IMG_4655» і «1MG_4656» з камер зовнішнього відеоспостереження, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 - зберігати в матеріалах справи.

Речовий доказ: дитячий велосипед марки «Тор rider» модель «611», чорного кольору, з надписом назви велосипеду на рамі англійською мовою (зеленого та білого кольорів), діаметр колеса 57 см який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити в її розпорядженні.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , обчислювати з моменту ухвалення вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суд роз`яснює обвинуваченому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Вирок складений та надрукований в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_9