Справа № 344/3743/23
Провадження № 1-кс/344/1667/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження строку тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000047, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 17.02.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі Закон), збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.

У ст. ст. 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 р. серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН. Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них. Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 р. про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21.12.1965 р., що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24.10.1970 р., що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16.12.1970 р., що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 р., що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

У відповідності до ч. 2, п. 42 «Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 № 164, воєнна окупація - тимчасове зайняття збройними силами сторони, що воює, у збройному конфлікті міжнародного характеру частини або всієї території супротивника на період ведення воєнних дій.

Представники влади Російської Федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС Російської Федерації шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Цей Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

Указом Президента України (далі Указом) від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Законом України) від 24.02.2022 № 2102-ІХ. В подальшому, Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, продовжено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, та Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX), Указом від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX), Указом від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX), строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року продовжено на 90 діб.

Згідно ст. 1 Закону, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

В ході досудового розслідування встановлено, що з початку збройної агресії російської федерації проти України у громадянки України ОСОБА_4 сформувалась упереджене негативно-оціночне, зневажливе уявлення до України як держави, її народу, національних цінностей, мови, державного прапора. Внаслідок цього вона стала послідовно висловлювати публічні деструктивні заклики щодо неповноцінності України, припинення її існування як самостійної держави.

Діючи з метою зміни меж території та кордону України, посягаючи на конституційні принципи та суспільні відносини, що забезпечують її суверенітет, ОСОБА_4 умисно стала розповсюджувати публічні заклики до значного кола осіб, в яких висловлювати ідеї, погляди, вимоги, свідомо спрямовані на ведення на території України агресивної війни і зміни шляхом збройного наступу (війни) чинної державної влади, та до насильницької зміни встановленого в Україні конституційного ладу.

17 квітня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Коломия, Коломийського району, Івано-Франківської області (далі м. Коломия), використовуючи особистий профіль у соціальній мережі рф «Одноклассники» « ОСОБА_6 » (гіперпосилання: https://ok.ru/profile/55), реалізовуючи злочинний умисел на розповсюдження матеріалів із публічними закликами до захоплення державної влади, із використанням технічних засобів масової інформації розмістила на вказаному профілі соціальної мережі у відкритому доступі, для необмеженого кола осіб, на т.зв. «стіні активності користувача» публікацію під назвою: « ОСОБА_7 : ОСОБА_8 бросил цивилизационный вызов Москве, и это не может закончиться «ничьей»,з наступним текстом: «Основатель ДНР ОСОБА_9 уверен, что бандеровцы всего лишь инструмент, который Киев использует, бросая цивилизационный вызов Москве. Это противостояние не может закончиться «ничьей», победитель должен остаться только один. Об этом политик рассказал на канале Соловьёв LIVE.

«Именно Киев бросил вызов Москве, а не Львов, говорит Пургин. Западенщина это абсолютно инородная вещь на теле ОСОБА_10 . Бандеровцы только инструмент для Киева, который оспаривает первородность Москвы и первородность Русского цивилизационного пространства в целом».

По словам ОСОБА_7 , пока Москва отправляла из страны «философские пароходы», Киев, наоборот, интегрировал таких деятелей как ОСОБА_11 во власть, направляя все усилия на взращивание антирусской элиты, которая, в итоге, и бросила вызов Москве. Бандеровцы стали удобным инструментом этой борьбы, поскольку их русофобия доведена буквально до абсолютного состояния.

«И на сегодняшний день ОСОБА_8 , бросая вызов Москве, бросил цивилизационный вызов, и здесь не будет „ничьей?, здесь должен быть только один победитель», уверен он. Политолог ОСОБА_12 , комментируя слова ОСОБА_7 , заявил, что нацизм, с которым мы имеем дело сейчас, действительно является не галицким или бандеровским, а именно киевским.

« ОСОБА_9 , один из первых руководителей и основателей ДНР, в этом видео очень хорошо поясняет суть именно КИЕВСКОГО современного нацизма. Не украинского, не галицкого и даже не бандеровского а именно КИЕВСКОГО. Мне это особенно больно, и я это острее других чувствую, ибо по рождению киевлянин. Я не замечал этого в первые десятилетия своей жизни в Городе. Впервые это явление я ощутил в роковом 2004 году, когда мне было уже 38 лет, и когда вот это всё открыто и массово вырвалось наружу и произошло это именно в Киеве на „оранжевом? майдане... Кстати, какой университет был и остаётся главным питомником всех этих „национальных активистов? и больной на голову „интеллигенции?? Львовский? Нет. Киево-Могилянка.

Результат мы имеем дело с масштабной и кровавой междуусобицей в Восточной Европе, в теле одного и того же в прошлом народа, когда одна довольно крупная часть ОСОБА_13 (Юго-Западная) бросила исторический, военный, религиозный и цивилизационный вызов другой Северной и Восточной, собственно той более крупной, что после рокового 1991 года и осталась за Россией (бывшая РСФСР).

При этом весь коллективный Запад включился в это противостояние и ведёт против нас войну, используя предавший нас 30 лет назад и перешедший на их сторону Киев. Для Запада это логично: он страшно опасается нашей имперской сущности, амбиций, возможности исторического реванша за поражение 30-летней давности. Киев же в сегодняшних обстоятельствах, полностью ослеплённый ненавистью к нам, к русским севера и востока, лёг под Западное Покровительство, надеясь в таком „союзе? добиться над нами победы.

Этот аспект нашего противостояния не слишком раскручен, если так выразиться. Когда пытаются искать истоки, то все зациклены на так называемых „галицких бандеровцах?; но при этом вся опасность сегодня исходит не из Галиции, где в своё время родилось это нацистское движение, а именно из Киева и центральной Украины, где все города по прежнему говорят преимущественно по-русски. Не случайно, что второй антироссийской идеологической столицей в этом нацистском государстве стал абсолютно русскоязычный восточноукраинский город Днепропетровск, а вовсе не Львов.

Причины всего этого кроются в громадных ошибках, допущенных в национальной, административной, кадровой и экономической политике, проводимой в период СССР, когда одна союзная республика УССР, всего лишь одна из 15-ти, слишком возвеличивалась и пользовалась негласным покровительством, была любимицей союзного центра (вы можете себе представить, чтобы как Крым, Карабах в каком-нибудь 1954 году просто „за красивые глаза? передали из состава Азербайджана в Армению? Вот именно.)

Особенно это проявлялось во времена ХрущёваБрежнева. Последние я в силу возраста помню лично...

Вот мы и получили в итоге из бывшей столицы богатейшей республики Союза, из процветавшего при СССР Киева возомнившее из себя невесть что антимосковское нацистское чудовище, которое при распаде СССР сами же до зубов и вооружили, отдав им арсеналы трёх военных округов. И это наше счастье, что ядерное оружие удалось у них изъять видимо, западные кураторы уже в начале 90-х догадывались о предстоящей через 30 лет войне, которая должна была быть по их планам какой угодно, но только не ядерной.

А что же делать сегодня с этим выросшим до гипертрофированных форм чувством исключительности, превосходства и презрения к Москве и Петербургу (Ленинграду), которое доминирует в Киеве?

Абсолютно ничего, кроме как вести кампанию до победного конца, до полного военного поражения киевского режима. Его надо ставить на место и выбивать силой эту непомерную спесь, доведённую до крайних форм. Ведь Россия сама, дав громадную слабину в период Горбачёва и Ельцина, дала киевским шовинистам повод для этого», написал ОСОБА_14 в своём телеграм-канале.»

Даний текст містить висловлювання, виражені у формі публічних закликів до ведення на території України агресивної війни і зміни шляхом збройного наступу (війни) чинної державної влади, та до зміни встановленого в Україні політичного устрою, а також поширення ідеї, поглядів та переконання, зміст яких спрямований на зміну конституційного ладу в Україні.

Розміщення текстового матеріалу повідомлень, викладених та поширених ОСОБА_4 , в яких наявні висловлювання, виражені у формі публічних закликів до ведення на території України агресивної війни і зміни шляхом збройного наступу чинної державної влади та до зміни встановленого в Україні політичного устрою, а також поширенні ідей, поглядів та переконань, зміст яких спрямований на зміну конституційного ладу в Україні, є розповсюдженням матеріалів відповідного змісту.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657- XII, інформація не може бути використана для закликів до повалення конституційного ладу, порушення територіальної цілісності України, пропаганди війни, насильства, жорстокості, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, вчинення терористичних актів, посягання на права і свободи людини.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону, масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб.

Постановою Касаційного господарського суду від 21.11.2019 р. у справі 927/791/18 констатовано, що інформація, яка поширюється через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією.

За таких обставин, ОСОБА_4 умисно, з політичних мотивів, розповсюдила з використанням засобів масової інформації матеріали із закликами до насильницької зміни чи повалення конституційного ладу та до захоплення державної влади.

У невстановлений органом досудового розслідування час, орієнтовно у квітні 2022 року, в ОСОБА_4 , виник злочинний умисел на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікації її учасників.

Зокрема, ОСОБА_4 , впродовж квітня-червня 2022 року, використовуючи особистий профіль у соціальній мережі рф «Одноклассники» « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (гіперпосилання: https://ok.ru/profile/55), реалізовуючи свій злочинний умисел, неодноразово поширила матеріали, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікації її учасників з типовими наративами пропаганди РФ.

Так, ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Коломия, ІНФОРМАЦІЯ_2 розмістила на особистому профілі у соціальній мережі рф «Одноклассники» « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (гіперпосилання: https://ok.ru/profile/55), публікацію із зображенням чоловіка у російській військовій формі на тлі радянського червоного прапора із серпом та молотом з наступним текстом: «Не знаю самый ли это красивый флаг на свете… Но то что самый дорогой, - однозначно!», яка глорифікує російську армію і загалом радянське комуністичне минуле.

Також ОСОБА_4 17.04.2022 повторно розмістила на вказаному особистому профілі фотографію з наступним текстом: «Хохлы 8 лет бегали со свастикой, с бандеркой, лепили нацистские шевроны, кричали нацистские лозунги, скакали на стадионах «москали складывайте трупы», проводили нацистские факельне шествия и тепер доказывают чтоони не нацисты, что ОСОБА_15 просто так на них напал.», яка містить ентофолізм «хохли» для більш експресивного вираження зневаги до українців, характеристику їх як нацистів зі свастикою і нацистськими шевронами, що стало вагомою причиною для ОСОБА_16 напасти на них, а отже виправдовуєя збройну агресію російської федерації проти України.

Діючи повторно, 06.05.2022, на вказаному особистому профілі в соціальній мережі «Однокласники» ОСОБА_4 поділилась відео з наступним текстом: «Мирная жизнь в освобожденных городах» з відеозаписом (тривалістю 00 хв. 43 сек.). Під час відтворення вказаного відео, публікується наступний текст: «На освобождённых землях Украины налаживается спокойная мирная жизнь. В г. Мелитополе на законное место вернули изображение ордена Победи. В г. Голая Пристань впервые за 8 лет смогли зажечь вечный огонь на площади. Кримчане ко Дню Победи доставили в г. Херсон георгиевские ленточки. В г. Запорожье тоже готовятся впервые за несколько лет отметить День Победи: запланированы парады и праздничное шествие «Бессмертного полка». Для украинцев долгое время этот праздник бил под строгим запретом. Но спецоперация подарила им шанс отдать день уважения учасникам войны. Как в Вашем городе готовятся к празднованию Дня Победи?», яке містить позитивні твердження про окуповані Росією міста України, як звільнені, у яких налагоджується нібито спокійне життя, а також ознаки виправдовування війни та російської пропаганди.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_4 в аналогічний спосіб 15.06.2022 розмістила у відкритому доступі публікацію із наступним текстом: «Наконец то объяснила миру, что Россия воюет не с Украиной, а с Америкой (до последнего Украинца). Госпожа Клинтон громко заявила, что переговоры с Россией возможны только после ее поражения. «Мы должны передать часть ядерного арсенала украинцам, чтобы они могли достойно ответить Путину. Эту войну мы не должны проиграть. Все, или ничего». Заявила она обалдевшим журналистам», яка імплікує думку про те, що Росія воює з Америкою та містить, у такий спосіб, виправдання злочинних дії РФ проти України.

Поширені ОСОБА_4 за вищевказаних обставин матеріали містять висловлювання, що за своїм об`єктивним змістом спрямовані на публічне визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі шляхом виправдування та глорифікація російських солдат й комуністичного минулого загалом, а також містять ознаки пропагандистської діяльності, спрямованої на шкоду територіальній цілісності України та ведення агресивної війни. Дописи у своїй основі містять прагматичну мету нав`язати масовому адресату за допомогою деструктивних лінгвістичних прийомів негативне ставлення до українців, посіяти в українському суспільстві зневіру та розчарування в Україні, поширити анти владні та проросійські настрої, які за своїм об`єктивним змістом спрямовані на публічне визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, у тому числі шляхом її виправдання та глорифікації.

10 січня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 КК України та затримано в порядку ст. 615 КПК України.

Далі, 11 січня 2023 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 березня 2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих злочинів підтверджується: протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , протоколами оглядів вилучених речей та документів, висновком експерта, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, та сукупністю інших зібраних у ході досудового розслідування доказів.

У 2-х місячний строк, який завершується 10.03.2023, закінчити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні неможливо внаслідок його особливої складності та значної кількості слідчих і процесуальних дій, які у ньому необхідно провести.

Таким чином, для забезпечення повного і неупередженого розслідування необхідно встановити всі фактичні обставини щодо вчинення злочину, розсекретити в Івано-Франківському апеляційному суді ухвали на проведення НСРД, додатково допитати підозрюваного, провести інші необхідні слідчі та процесуальні дії, виконати вимоги ст. 290 КПК України та скласти обвинувальний акт.

Ці дії не могли бути здійснені чи завершені до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою з об`єктивних причин.

У відповідності до ст. 12 КК України: злочин, передбачений ч. 3 ст. 109 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої; злочин, передбачений ч. 3 ст. 436-2 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п.1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрювана усвідомлює тяжкість можливого покарання за вчинення вищевказаних злочинів. Окрім цього, ОСОБА_4 усвідомлює, що санкції ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 КК України, передбачають покарання у виді позбавлення волі, з конфіскацію майна або без такої, у зв`язку із чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути її територію, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне нею кримінальне правопорушення; п. 2 - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочинів проти основ національної безпеки України, вчинених у воєнний час; п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів проти основ національної безпеки України та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти держави України або продовжити здійснювати вищевказані кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч. 6. ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 114-2, 258 258-5, 260, 261, 437 442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Так, підстави для тримання під вартою передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме, ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

На даний час досудове розслідування кримінального правопорушення продовжується, вищеперераховані обставини не змінилися, інших обставин, які б надавали підстави до зміни запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою немає.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні захисник підозрюваної зазначила про недоведеність ризиків та просила вразувати характеризуючи дані підозрюваної та застосувати щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрювана в судовому засіданні підтримала думку захисника.

Заслухавши прокурора, захисника та підозрювану, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.

Згідно абзацу 8 частини 4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В той же час згідно з ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, а ч. 2 даної статті зазначає про можливість продовження строку досудового розслідування.

Ст. 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

10 січня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

У відповідності до ст. 12 КК України: злочин, передбачений ч. 3 ст. 109 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої; злочин, передбачений ч. 3 ст. 436-2 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

11 січня 2023 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 березня 2023 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

03.03.2023 року постановою першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000047 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 КК України, продовжено до трьох місяців, тобто до 10 квітня 2023 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом обшуку, протоколами оглядів вилучених речей та документів, висновком експерта, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, та сукупністю інших зібраних у ході досудового розслідування доказів.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Отже враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

В той же час 10 березня 2023 року закінчується строк дії застосованого щодо підозрюваної запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

Однак стороною кримінального провадження з боку обвинувачення доведено наявність об`єктивних обставин, які в свою чергу перешкоджають завершенню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, у зв`язку з чим 03.03.2023 року постановою першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000047 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 109, ч. 3 ст. 436-2 КК України, до трьох місяців, тобто до 10 квітня 2023 року.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені п.п. 1,2,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею враховується тяжкість злочинів, які інкримінуються підозрюваній та міра покарання, яка їй загрожує у разі доведення вини, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється, зокрема, у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, і саме наведені вище обставини у їх сукупності, підтверджують існування ризиків передбачених ст.177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваної.

У рішенні "Марченко проти України" Європейського суду суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 вказаних вище злочинів, обставини їх вчинення та наслідки, характеризуючі особу підозрюваної дані, міцність соціальних зв`язків.

В той же час обставини, які зазначені стороною захисту, не можуть бути підставами для відмови в задоволенні даного клопотання та обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі не виключають наявність обґрунтованості підозри та встановлених в судовому засіданні ризиків, а запропонований запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не буде достатнім для запобігання зазначеним вище ризикам.

Отже, враховуючи вищенаведене, відсутність підстав для зміни чи скасування підозрюваній ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та те, що строк тримання останньої під вартою закінчується 10.03.2023 року, вважаю, що клопотання слід задовольнити, та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 10.04.2023 року включно, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 219, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 10 квітня 2023 року, включно.

Тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1