Справа № 199/7955/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2022 року м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000373 від 11.04.2016 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.
ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він 10.04.2016 приблизно о 15.00 годині, знаходячись біля П`ятихатської загальноосвітньої школи І-Ш ступенів №3, розташованої в буд. № 169 на вул. Привокзальній в м. П`ятихатки Дніпропетровської області, підійшов до ОСОБА_7 та, діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар кулаком в область лівої верхньої частини обличчя, а після того, як ОСОБА_7 від завданого удару та боротьби впав на землю, завдав йому декілька (не менше 4-5) ударів взутою ногою по голові, яку потерпілий закривав руками, декілька (не менше 4-5) ударів ногою по лівій гомілці і, обійшовши лежачого на землі ОСОБА_7 , ще декілька (не менше 4-5) ударів в область задньої лівої частини тулуба ОСОБА_8 , в результаті чого останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому голівки лівої малогомілкової кістки, закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, саден в ділянці лобу, синця навколо лівого ока, масивного підшкірного крововиливу по задньо-підпахвовій лінії зліва на рівні 6-го ребра, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Тілесне ушкодження, завдане потерпілому ОСОБА_8 у вигляді закритого перелому голівки лівої малогомілкової кістки відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, саден в ділянці лобу, синця навколо лівого ока відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у тім, що вони 29.12.2017 о 08-10 годині разом із невстановленою слідством особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, рухались на автомобілі «ВАЗ- 21011», держаний номерний знак НОМЕР_1 , поблизу будинку № 11 по вул. Дарницькій в м. Дніпрі.
Приблизно у вказаний час цього ж дня потерпілий ОСОБА_9 виїхав на власному автомобілі «Тойота Рав 4», держаний номерний знак НОМЕР_2 , з подвір`я будинку №9 по вул. Дарницькій та направився через вул. Тимчасову в сторону пр. Слобожанського в м. Дніпрі та призупинився поблизу сміттєвих баків, розташованих біля готелю «Заграва» для викидання сміття, і в цей час з автомобілем останнього зіткнувся автомобіль «ВАЗ- 21011», держаний номерний знак НОМЕР_1 , у якому рухалися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невстановлена слідством особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, після чого у ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та невстановленої слідством особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, виник протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій єдиний протиправний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, 29.12.2017 о 08-13 годині ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, одразу після зіткнення з автомобілем потерпілого наблизились до ОСОБА_9 і ОСОБА_4 наніс ОСОБА_9 один удар в голову, від якого ОСОБА_9 впав на асфальтне покриття та втратив свідомість, після чого, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 та невстановленою слідством особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, почали наносити ОСОБА_9 численні удари руками та ногами по голові, тулубу та кінцівках потерпілого, в результаті чого завдали останньому тілесні ушкодження у вигляді: - закритої черепно-мозкової травми, забою-струсу головного мозку, 4-х синців: у правій параорбітальній області з переходом в скроневу та виличну область, на спинці носу з переходом на бічні поверхні, в виличній області ліворуч з переходом в параорбітальну область, на правій вушній раковині з переходом на її задню поверхню та далі в завушну область, забійної рани в середній третині правої надбрівної дуги, забійної рани у нижній третині правої вушної раковини та 4-х саден: на шкірі над верхньою губою праворуч, в передвушній області праворуч та в скроневій області праворуч; - 4-х масивних синців: на зовнішній поверхні правого стегна від верхньої до нижньої третини з частковим переходом на колінний суглоб та далі на задню поверхню і частково на внутрішню поверхню, на задньовнутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині, на задній поверхні лівого стегна від верхньої третини з переходом вниз до середньої третини лівої гомілки, з переходом на внутрішню та зовнішню поверхню, з подальшим переходом на передню поверхню лівого стегна, на зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині; - синця на задній поверхні лівого ліктьового суглобу з переходом до середньої третини лівого передпліччя. Тілесні ушкодження у вигляді синця лівого ліктьового суглобу відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Тілесні ушкодження на голові та обличчі, масивних синців обох нижніх кінцівок (як кожне окремо) відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень та втрати потерпілим свідомості ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 та невстановленою слідством особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, пробігши в сторону вул. Каштанової в м. Дніпрі з місця вчинення злочину зникли.
Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що у нього в невстановленому місці та в невстановлений час виник злочинний умисел, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: 2 каністр оливи «Super Sеmisynth 10w40» з торгівельного залу автозаправного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на викрадення чужого майна (крадіжка), ОСОБА_3 04.07.2018 приблизно о 08.45 годині прибув на автомобілі марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , до автозаправного комплексу «Окко», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 84.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ОСОБА_3 04.07.2018 приблизно о 08-50 годині, знаходячись у приміщенні торгівельного залу автозаправного комплексу «Окко», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 84, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає із сторонніх осіб, шляхом вільного доступу викрав одну пляшку оливи «Super Sеmisynth 10w40», об`ємом 1 л, вартістю 229,00 гривень, яка знаходилась на полиці торгівельного залу, після чого покинув приміщення автозаправного комплексу та направився до автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився на автомобільній стоянці автозаправного комплексу, куди поклав викрадене майно.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: оливи «Super Sеmisynth 10w40», ОСОБА_3 04.07.2018 приблизно о 08-52 годині повернувся до приміщення торгівельного залу автозаправного комплексу «Окко» за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 84, де, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, знову підійшов до полиць, на яких розташована машинна олива, і шляхом вільного доступу викрав одну пляшку оливи «Super Sеmisynth 10w40», об`ємом 1 л, вартістю 229 гривень, після чого покинув приміщення торгівельного залу та направився до автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився на автомобільній стоянці автозаправного комплексу, куди поклав викрадене майно, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ТОВ «Окко-схід» матеріальний збиток на загальну суму 458,00 гривень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як такі, що виразилися в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину; за ч. 2 ст. 125 КК України, як такі, що виразилися в умисному заподіяні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та за ч. 1 ст. 185 КК України, як такі, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як такі, що виразилися в умисному заподіяні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Захисники обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 подали до суду клопотання про звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, які підтримали в судовому засіданні.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтримали клопотання своїх захисників та наполягали на їх звільненні від кримінальної відповідальності.
Прокурор не заперечував проти закриття даного кримінального провадження з підстав закінчення строків давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності та звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_12 подали до суду заяви про те, що вони повідомлені щодо заявлених клопотань про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185 КК України та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України та звільнення обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, в яких представник потерпілого ОСОБА_12 висловив свою думку щодо згоди на закриття кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 залишили вирішення цього питання на розсуд суду.
Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_6 та обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підлягають задоволенню, оскільки є всі підстави, передбачені ст. 49 КК України, для звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, виходячи з наступного.
Стаття 337 КПК України визначає межі судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Частина 1 ст. 285 КПК України встановлює, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законодавством матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Системне тлумачення ст. 49 КК України вказує на імперативність цієї норми кримінального закону, а тому суд, встановивши наявність підстав для застосування положень зазначеної статті, зобов`язаний закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КК України, яке було ним скоєно 10.04.2016; у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України, яке було ним скоєно 29.12.2017 та у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185 КК України, яке було ним скоєно 04.07.2018.
В свою чергу, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України, яке було ним скоєно 29.12.2017.
Станом на 04.07.2018 ч. 1 ст. 185 КК України передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.
З урахуванням положень ст. 5 КК України для визначення санкції за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яке було вчинено обвинуваченим ОСОБА_3 04.07.2018, застосуванню підлягає норма ч. 1 ст. 185 КК України в редакції, яка діє станом на теперішній час, оскільки санкція в цій редакції є більш м`якою ніж санкція, встановлена нормою ч. 1 ст. 185 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 49 КК України визначені строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло: 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2-4 ст. 49 КК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Частиною 3 ст. 49 КК України встановлено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення 10.04.2016, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 122 КК України, та у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК України, що були ним вчинені 29.12.2017 та 04.07.2018 відповідно, тобто після вчинення злочину за ч. 1 ст. 122 КК України.
З огляду на вимоги ч. 3 ст. 49 КК України, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє переривання перебігу строку давності, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК України не є злочинами, так як відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків, скоєння яких у свою чергу не тягне за собою такого наслідку, як переривання перебігу строку давності.
Крім того, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 на теперішній час обвинувачується ще у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України. Дане кримінальне провадження знаходиться на розгляді у Тернівському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, остаточне рішення по даному кримінальному провадженню судом на даний час, тобто станом на 28.10.2022, не прийнято.
Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.
Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.
Оскільки на даний час, тобто на момент розгляду судом питання про застосування до ОСОБА_3 положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, вирок щодо останнього за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України ухвалено не було, то підстав для переривання перебігу строків давності суд також не вбачає.
Дана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним в постанові суду від 03 червня 2021 року (справа № 344/7812/16-к, провадження № 51-6207 км 20).
Частиною 2 ст. 288 КК України встановлено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілі надали суду заяви і висловили свою позицію щодо заявленого стороною захисту і обвинуваченими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 клопотання про застосування до останніх положень ст.49 КК України.
Однак, при цьому під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК України вирішальною є позиція саме обвинувачених.
Положення ст. 49 КК України та ст. 285 КК України зобов`язують суд, за наявності відповідних підстав та згоди обвинуваченого, звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
В судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнали, судом їм було роз`яснено, що у разі звільнення їх від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України кримінальне провадження буде закрито з нереабілітуючих підстав, але, не зважаючи на це, обвинувачені не заперечували, а навпаки наполягали на їх звільнені від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закритті кримінального провадження відносно них.
Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину. Обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а не визнання ним вини. До таких висновків дійшов ВС/ККС при розгляді справи №552/5595/18 від 29.07.2021.
Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законодавством умов, і розширеному тлумаченню не підлягає. У зв`язку з чим, при закритті кримінального провадження з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, судом не вирішується.
Така правова позиція також узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення по справі «Грабчук проти України» від 26.09.2006, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.
Обвинуваченому ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, за який сплив строк давності кримінальної відповідальності, оскільки з моменту його вчинення пройшло більше шести років, а для даного кримінального правопорушення згідно з п. 3) ч. 1 ст. 49 КК України встановлено строк давності притягнення до кримінальної відповідальності п`ять років відповідно.
Обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 також пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України, а обвинуваченому ОСОБА_3 пред`явлено ще обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками, за які також сплив строк давності кримінальної відповідальності, оскільки для даних кримінальних правопорушень згідно з п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України встановлено строк давності притягнення до кримінальної відповідальності три роки відповідно.
Враховуючи вищевикладене, відсутність переривання і зупинення перебігу давності та наявність згоди обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо їх звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 і звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за їх обвинуваченням на підставі п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 110, 350, 369, 371, 372, 376 КПК України, ст. 49 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п.п. 2), 3) ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження №0000373 від 11.04.2016 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України, закрити відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України.
Речові докази:
- светр бордового кольору повернути за належністю власнику ОСОБА_4 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018;
- автомобіль марки ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1 , повернути за належністю власнику ОСОБА_13 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2018.
- один недопалок, одну пару рукавиць білого кольору, один слід пальця руки, три змиви з поверхні, коробки перемикання передачі, з ручки відмикання передніх пасажирських дверей, з ручки відмикання задніх правих пасажирських дверей, чотири чохла з передніх сидінь, ковдру, предмет, схожий на гумову палицю, предмет, схожий на дерев`яну биту, два предмети, схожі на биту знищити;
- дві пляшки (каністри) оливи «ОККО» Super Semisynth 10W40», об`ємом 1 літр кожна повернути за належністю представнику ТОВ «ОККО»;
- автомобіль марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , повернути за належністю власнику, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2018.
- мобільний телефон Samsung J320H/DSGSMH imei НОМЕР_4 , мобільний телефон Nokia RM-1133 imei НОМЕР_5 , мобільний телефон «Iphone 7+» та годинник «Swiss Military» з гумовим ремінцем повернути за належністю власнику ОСОБА_3 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2018.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровській районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1

28.10.2022