Провадження № 1-кс/761/8582/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , заявника - адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року в рамках кримінального провадження №0000792 від 26.08.2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року в рамках кримінального провадження №0000792 від 26.08.2020 року, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000792 від 26 серпня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.311, ч.2 ст.313 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року було задоволено клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 04 листопада 2021 року під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі 35 000 доларів США.

Адвокат ОСОБА_3 просить врахувати, що вказані грошові кошти в сумі 35 000 доларів США належать ОСОБА_4 , що підтверджується показаннями ОСОБА_6 в приміщенні якого було проведено обшук та відповідно вилучено грошові кошти. Крім того, належність грошових коштів ОСОБА_4 підтверджується розпискою ОСОБА_6 , в якій зазначено, що він отримав грошові кошти 20 липня 2020 року від ОСОБА_4 на зберігання.

В клопотанні зазначено, що вилучені грошові кошти є багаторічними заощадженнями ОСОБА_4 , тому відповідно арешт на майно було накладено не обґрунтовано, а тому потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження відпала, а такий арешт підлягає скасуванню.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання, з мотивів викладених у ньому, підтримав та просив задовольнити.

Уповноважений слідчий СУ ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні №0000792 від 26.08.2020 в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання направив на адресу суду письмові заперечення на вказане клопотання. Просив врахувати, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000792 від 26 серпня 2020 року триває, грошові кошти визнані речовими доказами в кримінальному провадженні №0000792, та з метою забезпечення збереження речових доказів було накладено арешт ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року. Зазначив, що на даний час необхідність в такому заході забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала. Просив проводити розгляд клопотання про скасування арешту на майно без його участі.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, заслухавши думку заявника, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000792 від 26 серпня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.311, ч.2 ст.313 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року було задоволено клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 04 листопада 2020 року під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі 35 000 доларів США.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що грошові кошти які були вилучені 04 листопада 2020 року під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , є речовими доказами у кримінальному провадженні №0000792 від 26.08.2020 в розумінні ст.98 КПК України, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу.

Крім того, зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва були належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і вимоги КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що грошові кошти у сумі 35 000 доларів США, які були вилучені 04 листопада 2020 року під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України та наклав арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з цим, суд нагадує учасникам, що відповідно до п.18 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя першої інстанції до повноважень якого належить здійснення в порядку передбаченому цим Кодексом судового контролю за додержанням прав та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За правилами ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ч.3 ст.26 КПК України визначено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Разом з тим, зі змісту клопотання та долучених до нього документів, не вбачається, що адвокат ОСОБА_3 навів переконливі доводи про те, що ОСОБА_4 є власницею або іншим володільцем майна, а саме грошових коштів у сумі 35 000 доларів США, які були вилучені 04 листопада 2020 року під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , про скасування арешту накладеного на які представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 просить слідчого суддю у своєму клопотанні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина 5 статті 132 КПК).

Досліджуючи доводи заявника в цій частині слідчий суддя приходить до висновку, що такі твердження якраз і підлягають встановленню в ході досудового розслідування №0000792 від 26.08.2020 з огляду на фактичні обставини за якими дане розслідування проводиться.

Згідно до ЦК (статті 396, 400 та інші) з боку держави надається юридичний захист добросовісному володінню (без постановлення питання про право власності, вирішення якого пов`язане із значними витратами). Володіння захищається не заради самого себе, а заради права власності, як видимість власності, як її прояв. Наявність володіння породжує презумпцію власності. У зв`язку з цим Суд приходить до висновку, що вказана презумпція діє перш за все стосовно рухомих речей, право власності чи правочини щодо яких не підлягають державній реєстрації, чи відчуження яких не потребує нотаріального посвідчення письмових правочинів, та діє доти, доки не буде доведене зворотне.

Вказана презумпція застосовна до ситуації, що розглядається, оскільки: виявлені та вилучені грошові кошти в іноземній валюті зберігалися за місцем проживання (у володінні та під контролем) підозрюваного ОСОБА_6 ; інша особа - ОСОБА_7 , заявляє, що саме вона є власницею вилучених речей; вказані речі є рухомим майном (грошовими коштами в іноземній валюті), право власності на які не підлягає державній реєстрації; суду не надано письмових доказів, які не викликають сумнівів у стороннього спостерігача. Особливо це стосується речей, що визначені родовими ознаками, якими є грошові кошти.

Таким чином, при виявленні та вилученні рухомих речей, що не підлягають державній реєстрації, суд має виходити з: дії презумпції права власності за особою, яка володіє (реально панує, здійснює фактичний контроль над річчю - corpus possessionis); спростування вказаної презумпції можливе за наявності беззаперечних доказів чи їх сукупності (зокрема, рішення суду щодо визнання права власності зі іншою особою, письмові докази, дата складання яких мала місце до моменту вилучення та не викликає сумнівів, матеріали фото-, відеофіксації, речові докази тощо); пояснення сторін оцінюються у співставленні із фактичними обставинами та наданими доказами.

Надані адвокатом ОСОБА_3 докази та пояснення у своїй сукупності та у співставленні з поясненнями та доказами сторони обвинувачення не є достатньо переконливими, щоб спростувати презумпцію перебування вилучених грошових коштів (в іноземній валюті) у власності підозрюваного ОСОБА_6 в силу його фактичного володіння ними.

Оскільки для сторонніх спостерігачів (в цьому випадку слідчого, що проводив обшук, а також слідчого судді який накладав арешт на вказане майно) володіння (тримання) річчю для власника не мало ніякого іншого зовнішнього прояву аніж володіння річчю «для себе» (володіння власника), вони прийшли до правомірного припущення, що знаходження речі під контролем підозрюваного (фактично у його володінні) свідчить про належність виявлених готівкових коштів ОСОБА_6 .

Недостатність доказів для спростування презумпції власності ОСОБА_6 на грошові кошти та наявність підстав для виникнення у стороннього спостерігача розумних сумнівів у справжності наданої адвокатом ОСОБА_3 розписки про передачу грошових коштів для зберігання, також підтверджується тим фактом, що ні під час проведення обшуку слідчим в ході якого зазначені грошові кошти були виявлені та вилучені, ні під час розгляду клопотання про накладення на таке майно слідчим суддею - жодних заперечень, зауважень чи навіть просто згадок про існування такої розписки чи про належність вказаних грошових коштів ОСОБА_4 ні підозрюваним ОСОБА_6 , ні іншими учасниками кримінального провадження, які були присутні під час проведення обшуку та розгляду відповідного клопотання слідчим суддею, зокрема і захисником - надано не було.

Таким чином враховуючи, що беззаперечних доказів факту вчинення та виконання зобов`язань з договору зберігання готівкової іноземної валюти, яка належить ОСОБА_4 ОСОБА_6 суду не надано, суд приходить до висновку про недоведеність адвокатом ОСОБА_3 факту наявності у ОСОБА_4 права на ініціювання розгляду питання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року в рамках кримінального провадження №0000792 від 26.08.2020 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, вони не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року, якою накладено арешт на грошові кошти у сумі 35 000 доларів США, які були вилучені 04 листопада 2020 року під час проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала.

При цьому варто нагадати, що відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України обов`язок доведення, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, законодавець покладає безпосередньо на особу, яка звернулась із клопотанням про скасування арешту майна.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року в рамках кримінального провадження №0000792 від 26.08.2020 року.

Керуючись ст.ст. 22, 174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року в рамках кримінального провадження №0000792 від 26.08.2020 року, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 30 серпня 2022 року о 10 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1