Справа №463/7874/22
Провадження №1-кс/463/5950/22
У Х В А Л А

про накладення арешту

04 листопада 2022 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4., з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5., розглянувши клопотання старшої слідчої в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6., погодженого прокурором другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7., у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000752 від 10.09.2021 про арешт майна,

в с т а н о в и в :

старша слідча в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6, за погодженням прокурора другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7. звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000752 від 10.09.2021, за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Клопотання мотивує тим, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000752 від 10.09.2021, за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, щодержавний секретар МЗС ОСОБА_1 , діючи всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 5, 9, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», пп. 1, 3, 13 п. 112 Положення про МЗС, інтересам держави та служби, порушивши процедуру передачі державного майна у користування, а саме неналежно виконуючи свої службові обов`язки, байдуже ставлячись до настання наслідків у вигляді неотримання державою плати за користування державним майном, за відсутності належним чином укладених договорів оренди державного майна із визначеним відповідно до вимог законодавства розміром орендної плати, передав ФОП ОСОБА_2 у користування вищезазначені приміщення МЗС без належної правової підстави.

Неналежне виконання державним секретарем МЗС ОСОБА_1 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що полягало у недотриманні процедури передачі державного майна у користування та укладення договору оренди в порядку, передбаченому законодавством, погодження його із Фондом державного майна України, призвело до фактичного безоплатного користування ФОП ОСОБА_2 на постійній основі нерухомим майном, що перебувало у власності держави в особі МЗС у період з 01.12.2017 по 31.12.2019, а саме: буфета № 3 за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 75,90 м2, а також буфетів № 1 та № 2, а також їдальні за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 526,8 м2, без сплати орендної плати, розмір якої мав бути визначений у порядку, передбаченому законодавством, державі завдано матеріальної шкоди у розмірі 3 161 460,94 грн (три мільйони сто шістдесят одна тисяча чотириста шістдесят гривень 94 копійки), що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та згідно з п. 4 примітки до ст. 364 КК України є тяжкими наслідками.

14.09.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Ужгород, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування з метою відшкодування спричинених Державному бюджету України збитків, забезпечення можливих у майбутньому цивільних позовів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_1 виникла необхідність в арешті на рухоме і нерухоме майно, яке зареєстроване на ОСОБА_1 , а саме: на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Прокурор другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7.в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання був повідомлений належним чином, просив таке слухати у його відсутності.

Суд погоджується, що з метою забезпечення арешту майна, з врахуванням положень ч.2 ст.172 КПК України, слід здійснити розгляд клопотання без повідомлення власника майна та осіб, у фактичному володінні якого перебуває це майно, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди у накладені арешту на нього і майно може бути відчужене чи перереєстроване на інших осіб, що унеможливлять накладення подальшого арешту, а також унеможливить досягнення мети арешту.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Окрім цього суд погоджується з твердженням, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Слідчий суддя дослідив та оцінив наступні матеріали клопотання.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.09.2021, підтверджується факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за № 0000752, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367 КК України.

Як встановлено слідством ОСОБА_1 як державний секретар МЗС на момент вчинення кримінального правопорушення був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто був службовою особою.

Крім того, у відповідності до своїх службових повноважень, визначених зокрема Положенням про МЗС, ОСОБА_1 відповідав за виконання апаратом МЗС Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, представляв МЗС як юридичну особу в цивільно-правових відносинах, був уповноважений підписувати господарські договори від імені МЗС, а також координував та контролював діяльність адміністративного, фінансового та юридичного департаментів у апараті МЗС.

Обіймаючи посаду державного секретаря МЗС, будучи службовою особою, уповноваженою на організацію роботи апарату МЗС, контроль та координацію підрозділів апарату МЗС, будучи обізнаним про вимоги законодавства щодо управління державним майном та порядку передачі його у користування на умовах оренди, про конституційний обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, про відсутність законодавчо закріпленого дозволу на передачу державного майна у безоплатне користування суб`єктам господарювання для провадження підприємницької діяльності та процедури такої передачі, а також будучи обізнаним про порядок укладання господарських договорів між МЗС та суб`єктами господарювання, маючи об`єктивну можливість діяти із дотриманням інтересів служби, а також належний для цього рівень кваліфікації, передбачаючи, що внаслідок неналежного виконання ним своїх службових обов`язків державним інтересам може бути завдано тяжких наслідків у вигляді неодержаної орендної плати за користування державним майном, але байдуже ставлячись до їх настання, перебуваючи у місці, не встановленому під час досудового розслідування, ОСОБА_1 29.12.2017 уклав від імені держави в особі МЗС із фізичною особою - підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) господарський договір № 235 від 29.12.2017 про надання послуг з організації харчування працівників МЗС, який передбачав передачу ФОП ОСОБА_2 у користування приміщень МЗС, а саме буфету за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 71,82 м2, терміном до 31.12.2017.

В подальшому ОСОБА_1 , будучи службовою особою МЗС, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, діючи від імені держави в особі МЗС, уклав з ФОП ОСОБА_2 договір № 7 від 02.02.2018, який передбачав передачу у користування ФОП ОСОБА_2 приміщень їдальні та буфетів № 1, № 2, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 198 м2, а також приміщення буфета № 3 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 71,82 м2, терміном до 31.12.2018.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, діючи від імені держави в особі МЗС уклав з ФОП ОСОБА_2 договір № 1 від 22.01.2019, який передбачав передачу у користування ФОП ОСОБА_2 приміщень їдальні та буфетів № 1, № 2, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 198 м2, а також приміщення буфета № 3 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 71,82 м2, терміном до 31.12.2020.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, внаслідок укладення договорів з ФОП ОСОБА_2 створив умови для протиправної передачі у користування та в подальшому фактично протиправно передав в постійне користування ФОП ОСОБА_2 приміщення МЗС, а саме нерухоме майно, що перебувало у власності держави в особі МЗС, без дотримання встановленої законодавством процедури передачі державного майна в оренду та за відсутності належним чином укладеного договору оренди.

14.09.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Ужгород, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Прокурором, у порядку передбаченому п. 12 ч. 1 ст. 36 КПК України, пред`явлено цивільний позов до підозрюваної особи ОСОБА_1 в інтересах держави в особі Міністерство закордонних справ України та Фонд державного майна України на суму 3 161 460, 94 гривень.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо підозрюваного ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ), останній має у власності наступні об`єкти нерухомості: hеєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа: 59,1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ч. 4 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя погоджується із тим, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що нерухоме майно виступатиме як забезпечення виконання можливих у майбутньому цивільних позовівіз наведених у клопотанні обставин .

Метою накладення арешту на нерухоме майноОСОБА_1 , відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України є те, що на даний час існують достатні підстави вважати, що суд, у випадку передбаченим Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), що долучений до матеріалів клопотання.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що є підстави у накладені арешту нанерухоме майно, з метою можливого відшкодування спричинених Державному бюджету України збитків, а тому клопотання слідзадовольнити.

Керуючись вимогами ст. ст. 117, 170-173, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання старшої слідчої в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6., погодженого прокурором другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7., у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000752 від 10.09.2021 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони йому, його представникам, іншим особам, які діють від його імені, іншим особам, відчужувати та розпоряджатись майном, а саме на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонити будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам, що наділені таким правом, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на вказане майно, а також вчинення реєстраційних дій направлених на їх відчуження, розпорядження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Виконання ухвали покласти на старшу слідчу в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_6.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_4