Номер провадження: 11-сс/813/470/23
Справа № 947/6408/23 1-кс/947/2424/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000581 від 22.08.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Рибаківка Березанського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офійціно не працюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2016 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого та відносно якого перебуває на розгляді обвинувальний акт в Малиновському районному суді м. Одеси за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000581 від 22.08.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1, ч.3 ст.255-1, ч.1 ст.255-2 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.08.2022 року, о 11:30 год., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ще одна невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи в порушення встановлених вимог відбування покарання, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на участь у злочинному зібранні (сходці), прибули до одного з приміщень ДУ «Одеський слідчий ізолятор», що розміщена за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд.11, де їх вже чекав ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували поза межами цього приміщення, чекали виклику для бесіди з «вором в законі». Таким чином, вищевказані особи почали обговорювати свою злочинну діяльність та в цей час ОСОБА_10 , взявши на себе функцію неформального лідера злочинного зібрання, повідомив про необхідність запрошення ОСОБА_12 для бесіди з «вором в законі».

Надалі, ОСОБА_13 із використанням мобільного телефону на гучному зв`язку, продовжив розмову зі ОСОБА_12 та вони спочатку обговорили деякі моменти злочинної діяльності, після чого ОСОБА_13 поцікавився у ОСОБА_12 , чи знає він особу, яка на його думку, могла б взяти на себе функції неформальної влади «смотрящего» за криміналітетом м. Чорноморськ Одеської області та надав йому вказівку передати «список», тобто так звані записи відносно руху та розподілу грошових коштів, отриманих злочинним шляхом на вищевказаній території. На це останній повідомив, що вже шукає особу, достойну бути «смотрящим» за м. Чорноморськ Одеської області, при цьому зазначив, що він особисто готовий зайняти цей статус, з огляду на те, що протягом наступних місяців звільниться з місць позбавлення волі та фізично зможе це зробити, а також погодився на вказівку ОСОБА_13 передати так званий «список» та ці особи завершили розмову.

В подальшому, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , за участі ОСОБА_8 , в присутності інших учасників обговорили між собою можливість призначення так званим «смотрящим» за криміналітетом м. Чорноморськ Одеської області представників криміналітету м. Чорноморськ Одеської області: ОСОБА_14 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_15 » та ОСОБА_16 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_17 », після чого дійшли до висновку про неможливість такого призначення, з чим погодились всі присутні на той момент учасники.

Надалі, ОСОБА_8 , діючи за безпосередньою вказівкою ОСОБА_10 , який продовжував виконувати неформальні організаційно-розпорядчі функції на злочинному зібранні (сходці), приблизно о 12:30 год., того ж дня, вказав невстановленій в ході досудового розслідування особі запросити ОСОБА_11 в приміщення проведення злочинного зібрання, для бесіди з «вором в законі». Приблизно в цей же час, ОСОБА_12 покинув приміщення проведення злочинного зібрання.

В свою чергу ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на участь у злочинному зібранні (сходці), виконав вказівку та зайшов всередину приміщення вищевказаної установи, де відбувалось злочинне зібрання. Надалі, ОСОБА_10 зазначив ОСОБА_11 про необхідність розмови з «вором в законі» ОСОБА_13 та з використанням мобільного телефону почав розмову з останнім. ОСОБА_11 продовжив розмову з ОСОБА_13 , під час якої повідомив останньому, що не має жодної пропозиції з приводу кандидатури особи, яка б могла зайняти так званий статус «смотрящего» за криміналітетом м. Чорноморськ Одеської області, пояснивши це тим, що це досить специфічне місто.

Надалі, всі учасники продовжили обговорювати питання злочинної діяльності та безпосередньо питання призначення «смотрящего» за криміналітетом м. Чорноморськ Одеської області, дійшовши до загального висновку про те, що такою особою буде ОСОБА_12 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_18 », після того, як звільниться з місць позбавлення волі. З даним рішенням погодились всі учасники злочинного зібрання.

23.02.2023 року ОСОБА_8 було затримано органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України.

Цього ж дня, 23.02.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинному зібранні (сходці) осіб, які здійснюють злочинний вплив, для координації злочинної діяльності, у тому числі розподілу сфер злочинного впливу, у тому числі з використанням засобів зв`язку.

24.02.2023 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області, за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_19 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; здійснення незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення нових кримінальних правопорушень або продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 24.03.2023 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, відносно якого на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться інше кримінальне провадження за ст..257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 27.02.2023 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Захисник вказує, що підозра є необґрунтованою, ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокурором не доведені, не враховано даних про особу підозрюваного, наявність дитини, а також стан його здоров`я.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.02.2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із не підтвердженням повноважень захисника на право подання апеляційної скарги, а також невірне зазначення номеру справи, та не долучення копії ухвали, що є предметом оскарження (а.п.67).

В подальшому, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 повторно звернулася 06.03.2023 року із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, посилаючись фактично на ті ж підстави, що викладені в попередньо поданій апеляційні скарзі.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Щодо клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно матеріалів судового провадження та оскарженої ухвали вбачається, що захисник ОСОБА_7 першочергово апеляційну скаргу подала до апеляційного суду 27.02.2023 року, в подальшому ухвалою апеляційного суду від 28.02.2023 року вказана апеляційна скарга була повернута захиснику, у зв`язку із не підтвердженням повноважень захисника на право подання апеляційної скарги. Далі, захисник ОСОБА_7 повторно 06.03.2023 року звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою, долучивши копії документів на підтвердження своїх повноважень.

Приймаючи до уваги, встановлені апеляційним судом обставини, строк на апеляційне оскарження фактично не пропущений, а тому поновлення не потребує.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо незаконності ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити незаконний вплив на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні; а також скоїти інші кримінальні правопорушення.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення апеляційним судом встановлено таке.

Відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновки експертів, та інші документи, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин: участь у злочинному зібранні (сходці) осіб, які здійснюють злочинний вплив, для координації злочинної діяльності, у тому числі розподілу сфер злочинного впливу, у тому числі з використанням засобів зв`язку. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, колегія суддів прихїодить до висновку про відсутність передбачених ст.87 КПК підстав для визнання цих доказів недопустимими. Стороною захисту щодо існування таких підстав суду відомостей також не надано.

Доводи захисника про недопустимість як доказу висновку судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи від 31.01.2023 року на даному етапі колегія суддів визнає безпідставними, оскільки оцінка даному доказу має бути надана за результатами повного та всебічного розгляду справи, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження та в сукупності з іншими доказами.

З огляду на викладене, на даній стадії досудового розслідування, апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника про необґрунтованість підозри.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.255-2 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 є раніше судимим та відносно нього на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також заслуговують на увагу доводи прокурора стосовно можливого здійснення підозрюваним впливу на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 злочину, дані про особу підозрюваного, який є непрацевлаштованим, законних джерел доходу немає, колегія суддів погоджується із доводами слідчого та прокурора, щодо існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Колегія суддів також визнає вірними висновки слідчого судді про доведеність ризику можливого знищення, приховання або спотворення підозрюваним речей та документів, які мають істотне значення для встановлення істини по справі.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.4 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що ОСОБА_8 має неповнолітню дитину, однак вказану обставину не можливо визнати такаю, що може гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, не доведеним є та обставина, що неповнолітня дитина, перебуває на утриманні підозрюваного, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей про працевлаштування підозрюваного, та не доводять факту можливого утримання підозрюваним інших осіб.

Доводи захисника про відсутність ризиків з посиланням на те, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2022 року у справі №523/7443/17 підозрюваному раніше вже було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який виконувався підозрюваним, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки ця обставина не нівелює існування ризиків у даному кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту про наявність захворювань у підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів визнає недоведеними, оскільки належної медичної документації щодо стану здоров`я підозрюваного, в тому числі стосовно критичного стану його здоров`я, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я підозрюваного, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги підозрюваному, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Таким чином, передбачених ч.2 ст.183 КПК України обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , як слідчим суддею, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляц ійний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_20 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у кримінальному провадженні №0000581 від 22.08.2022 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4