Справа № 513/185/22
Провадження № 1-в/513/20/22
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в смт Сарата Одеської області клопотання про зняття судимості відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня, раніше засудженого,

в с т а н о в и в:

До Саратського районного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_7 про зняття судимості за вироком Саратського районного суду Одеської області від 01 вересня 1986 року.

Дане клопотання мотивоване тим, що вироком Саратського районного суду Одеської області від 01 вересня 1986 року за ч.3 ст.101 КК УРСР (1960 року) його було засуджено до 6 років позбавлення волі та звільнено 31 липня 1991 року. Із дати звільнення, згідно п.8 ст.89 КК України, за зазначений шестирічний строк він не скоював нових злочинів, у зв`язку із чим вважає за можливе, щоб суд, який ухвалив вказаний вирок дійшов висновку про наявність підстав про зняття з нього судимості відповідно до вимог, передбачених ст. 538 КПК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали та просили задовільнити в повному обсязі. Також, захисник зазначила, що в даному випадку підлягають застосуванню Прикінцеві та перехідні положення КК України 2001 року та положення КК України 1960 року.

Прокурор у судовому засіданні висловив позицію, що не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання та не надано відповідні докази.

Суд, вислухавши учасників провадження, вивчивши та дослідивши матеріали, що додані до клопотання, дійшов до таких висновків.

Так, ОСОБА_7 було засуджено вироком Саратського районного суду Одеської області від 01 вересня 1986 року за ч.3 ст.101 КК УРСР до покарання у виді 6 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній трудовій колонії посиленого режиму. Строк вібуття покарання рахувати з 09 червня 1986 року.

Відповідно до вимоги на перевірку № 54-1033 від 11 серпня 2022 року, 31 липня 1991 року ОСОБА_6 звільнений з Вільнянської виправної колонії на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області, ст.46 ВТК на невідбутий строк. Вибув 24 серпня 1991 року Вільнянська виправна колонія Запорізької області.

Вироком апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року за ст.ст.93 пп. а, і, 86 ч.2, 101 ч.1, 140 ч. 2, 215 ч.2 КК України 1960 року, за ст.185 ч.2 КК України 2001 року, ст.42 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 26 грудня 2002 року вирок від 19 квітня 2002 року залишено без змін. Вирок набув законної сили 26 грудня 2002 року.

Відповідно до ч.4 ст.91 КК України порядок зняття судимості встановлюється КПК України.

Відповідно до ст. 538 КПК України, після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням.

Відповідно до ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України. Особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, кримінальна протиправність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості. Особи, які були реабілітовані, визнаються такими, що не мають судимості.

Згідно п. 11 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень КК України, правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 55 КК України, редакції 1960 року, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі на строк понад три роки, але не більше шести років, якщо вони протягом п`яти років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 99 КК України якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу. Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні кримінальні правопорушення або кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією. Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу. Порядок зняття судимості встановлюється Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У зв`язку з цим, при вирішенні даного питання про зняття з засудженого судимості за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.101 КК УРСР 1960 року, суд застосовує норми КК України 1960 року, оскільки строки погашення судимості щодо вказаного злочину за КК України 2001 року є більш суворими, у порівнянні з КК України 1960 року.

Із положень ч. 5 ст. 55 КК України 1960 року випливає, що зняття судимості можливе лише до закінчення строків погашення судимості.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 16 Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості (п.п.5, 6, 7, 8, 9), відповідно до ч. 1 ст. 88 КК ( 2341-14 ) особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Положення закону про судимість поширюються на весь строк відбування як основного, так і додаткового покарання, а у випадках, передбачених пунктами 5-9 ст. 89, пунктами 2-4 ч. 2 ст. 108 КК, - і на певний строк після відбуття покарання. При вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість. Погашення і зняття судимості є різними формами припинення стану судимості. Воно можливе лише за наявності передбачених ст. 55 КК України 1960 року підстав і за умови, що особа протягом строку погашення судимості не вчинить нового злочину. Погашення судимості не потребує посвідчення спеціальним рішенням суду чи іншим документом. Якщо особа, яка відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинила злочин, то відповідно до ч.5 ст.90 КК України перебіг цього строку переривається й останній обчислюється заново після фактичного відбуття покарання (основного й додаткового) за новий злочин. У таких випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин. Роз`яснено судам, що можливе зняття лише непогашеної судимості. Якщо буде встановлено, що вона вже погашена, то клопотання про її зняття залишається без розгляду, про що суддя виносить мотивовану постанову.

Таким чином, зняття судимості можливе лише до закінчення строків погашення судимості, у тому випадку коли буде встановлено, що судимість погашена клопотання про її зняття залишається без розгляду.

Як встановлено судом, обчислюватись строк погашення судимості почався з дня фактичного відбуття покарання, тобто з 31 липня 1991 року, який згідно ст.58 Конституції України, п.6 і ч.3 ст.55 КК України 1960 року, ст.5, п. 11 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК 2001 року, закінчився після спливу п`яти років - 31 липня 1996 року, тобто до вчинення злочинів за яким заявника засуджено апеляційним судом Запорізької області за ст.93 п.п. а, і, ст. 86 ч.2, ст.215 ч.2, ст.101 ч.1, ст.140 ч.2 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі.

Відповідо до ч.1 ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Враховуючи вищевикладене та те, що з дня звільнення від відбування покарання за вироком Саратського районного суду Одеської області від 01 вересня 1986 року до вчинення злочинів за яким заявника засуджено апеляційним судом Запорізької області за ст.93 п.п. а, і, ст. 86 ч.2, ст.215 ч.2, ст.101 ч.1, ст.140 ч.2 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі, минуло більш ніж пять років, однак, із клопотанням про погашення судимості заявник звернувся до суду після її погашена, то в задоволенні клопотання належить відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 55 КК України (в редакції 1960 року), ст.5, п. 11 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення КК України 2001 року, постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 № 16 Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості, ст.5, 372, 538, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зняття судимості відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом семи днів з дня проголошення ухвали, а засудженим, який знаходиться в місцях позбавлення волі в той же строк з моменту отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1