КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», кримінальне провадження № 0003040 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург Російська Федерація, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.12.2006 року Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;

- 26.05.2008 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, 24.02.2010 року звільненого умовно-достроково, згідно з постановою Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2010 року, на 1 рік 3 місяці 6 днів;

- 20.02.2017 року Рівненським міським судомРівненської області за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 27.10.2017 року ухвалою Апеляційного суду Волинської області звільнений з-під варти у зв`язку з відбуттям строку покарання,

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/385/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Суд визнав доведеним, що 27 серпня 2020 року близько 13 год. 06 хв. ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, умисно, повторно, шляхом підбору ключа проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав, грошові кошти в сумі 2 700 доларів (еквівалентно 73 942 гривням 20 копійок, станом на 27.08.2020 року), 2 200 євро (еквівалентно 71 018 гривням 64 копійок, станом на 27.08.2020 року), золоті вироби, а саме: золоте кільце 585 проби з камінням бурштин, вагою 3,8 грама, вартістю 4 030 гривень 24 копійок, 2 (два) аналогічних золотих кільця 585 проби вагою 2,8 грама без каміння, вартістю 3 157 гривень 34 копійок, загальною вартістю 6 314 гривень 68 копійок, срібний набір із позолотою з перлиною, в якому міститься кільце та сережки, загальної ваги 4,04 грама, з них золото 375 проби 0,54 грама та срібло 925 проби 3,50 грама, вартістю 514 гривень 98 копійок, золотий кулон у вигляді золотої рибки, 585 проби, вагою 2,7 грама, вартістю 2 788 гривень 70 копійок, золотий ланцюг 585 проби вагою 3,2 грама, вартістю 3 758 гривень 43 копійок, срібний хрестик з позолотою ручної роботи «Федорова» (срібло 925 проби, позолочення 990 проби) загальною вагою 4,07 грама, вартістю 107 гривень 63 копійок, які належать потерпілому ОСОБА_9 .

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 значної шкоди на загальну суму 162 475 гривень 50 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочину та правильності кваліфікації його дій, вважаючи призначену йому міру покарання занадто суворою, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при винесенні вироку суд не в повному обсязі врахував обставини, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання та могли б вплинути на призначену йому міру покарання, а саме те, що він визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування, щиро розкаявся, усунув наслідки вчинення ним кримінального правопорушення, повністю відшкодувавши завдану шкоду потерпілому, який просив його суворо не карати, що він має міцні соціальні зв`язки, а саме одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку, яка має ряд захворювань, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, та своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення, бо жодного разу не порушив обов`язки, покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу, і одразу після звільнення з-під варти працевлаштувався за строковим договором різноробочим, чим усунув причину вчинення ним злочину, а також з 20 вересня 2020 р. по 05 жовтня прослухав відповідний курс та успішно склав іспит, тому здійснив свою давню мрію та може працювати тренером. При цьому жодної обставини, що, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду встановлено не було.

Таким чином, вважає, що своєю поведінкою він довів, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому є всі підстави для застосування відносно нього ст. 75 КК України, тобто для звільнення його від кримінальної відповідальності з випробуванням.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, що спричинило значної шкоди потерпілому, що відповідає юридичній кваліфікації діянняч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються. При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_10 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді матеріальних збитків, які усунуті в повному обсязі шляхом повернення частини викраденого, та відшкодування в іншій частині завданих злочином збитків у грошовому еквіваленті, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, а також дані про особу ОСОБА_7 , який одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, матір пенсійного віку, на час вчинення злочину офіційно не працював та зі слів проживав за рахунок тимчасових заробітків, але після вчинення злочину з 21.07.2021 працевлаштувався різноробочим у ФОП ОСОБА_11 , за строковим трудовим договором, де зарекомендував себе позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, в тому числі із застосуванням насильства до потерпілих, та відбував покарання у виді позбавлення волі тривалий строк, та думку потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди, та просив суворо його не карати. Належним чином при цьому враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття, визнання своєї вини, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, а також відсутність таких обставин, що його обтяжують.

Також при призначенні покарання, окрім вищевказаних обставин, суд першої інстанції врахував посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який після повідомлення йому у присутності захисника про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про що свідчить власноручний підпис обвинуваченого, переховувався в слідства, зокрема, як вбачається з матеріалів провадження, на неодноразові виклики повісткою до слідчого він не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав, у зв`язку з чим до нього було застосовано привід для участі в його допиті, але через відсутність обвинуваченого за місцем проживання, яке встановити не виявилось можливим, привід виконати не вдалося, тому ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою.

Крім того, судом враховано і досудову доповідь, відповідно до якої орган пробації дійшов висновку, що особа обвинуваченого характеризується високим ризиком вчинення повторного кримінального правопорушення, а також високим ризиком небезпеки для суспільства, і тому вважає, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на вчинення повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_10 покарання саме у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому таке покарання у розмірі 3 років позбавлення волі, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_10 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянта про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо визнання та врахування наявності таких пом`якшуючих його покарання обставин, як щире розкаяння, повне відшкодування завданої шкоди потерпілому, який просив його суворо не карати, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а саме, що він одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку, яка має ряд захворювань, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, не порушував обов`язки, покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу, одразу після звільнення з-під варти працевлаштувався за строковим договором різноробочим, де характеризується позитивно, а також з 20 вересня 2020 р. по 05 жовтня прослухав відповідний курс та успішно склав іспит і може працювати тренером, та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, як підстав для пом`якшення призначеного йому судом покарання шляхом застосування до нього положень ст. 75 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки вказані обставини не лише було враховано судом першої інстанції при призначенні йому покарання, але й не є тими обставинами, які в даному випадку давали б підстави для пом`якшення призначеного йому судом покарання, зважаючи на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за скоєння злочинів проти власності, в тому числі із застосуванням насильства до потерпілих, та відбував покарання у виді позбавлення волі тривалий строк, що не мало свого результату та мета покарання не була досягнута, адже ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий тяжкий злочин, а також - і на те, що дане кримінальне правопорушення, як і попередні, обвинувачений вчиняв вже маючи на утриманні неповнолітніх дітей та матір похилого віку, наявність яких суттєво не вплинуло на його поведінку та не стало для нього стримуючим фактором щодо уникнення вчинення кримінальних правопорушень та ведення законослухняного способу життя.

Аналогічним чином вищевказане стосується і тієї обставини, на яку послався захисник ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду, як на підставу для пом`якшення призначеного обвинуваченому судом покарання, а саме - щодо вступу ОСОБА_7 23.06.2022 року за контрактом добровольцем територіальної оборони до Добровольчого формування Білоцерківської міської територіальної громади №4, де він характеризується позитивно.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

А відтак, призначене ОСОБА_10 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3