В И Р О К
Іменем України
28.10.2022 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 30.03.2022 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, студента 4 курса денного відділення Вінницького транспортного фахового коледжу, неодруженого, військовозобов`язаного, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 приблизно о 00 годин 00 хвилин 30.03.2022 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник раптово між ним та ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому наніс три удари правою рукою в обличчя ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забитої рани, поверхневого розсічення шкіри, синців в лівій навколоочній ділянці та забиття м`яких тканин спинки носа, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 31.03.2022 року №23 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнав повністю. Пояснив, що близько 00:00 годин 30.03.2022 року він йшов ночувати до одного свого знайомого, вертаючись з святкування дня народження іншого друга, де вживав алкогольні напої. Дорогою по вул. Мельничній в м.Жмеринка його зупинив ОСОБА_6 , який також перебував у стані алкгольного сп`яніння, та почав запитувати про свою дочку. Він, обвинувачений, сказав, що нічого не знає про його дочку, але ОСОБА_6 схопив його за куртку та почав силоміць утримувати. Намагаючись вивільнитись від нього, він, обвинувачений, вдарив ОСОБА_6 в обличчя кулаком правої руки, проте, той його не відпускав. Після цього, він, обвинувачений, зателефонував товаришу, до якого збирався йти, і повідомив йому про цю подію. Виявилось, що у того вдома якраз перебувала дочка потерпілого ОСОБА_6 , яка із його другом невдовзі підійшли до них. При цьому, ОСОБА_6 почав в образливій формі звинувачувати його, обвинуваченого, у брехні, у відповідь на що він, обвинувачений ще двічі вдарив правою рукою в обличчя ОСОБА_6 . Після цього на місце сварки прибули працівники поліції та затримали його. Із висновком експерта щодо визначеної тяжкості спричинених ним потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень погодився. Підтвердив, що він усвідомлював протиправність власних дій, завдаючи останньому ударів по обличчю. У вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати. Вказав, що не відшкодовував потерпілому ОСОБА_6 ніяких збитків, так як останній самостійно відмовився від запропонованого відшкодування, обмежившись лише витратами на його прибуття до суду. Вказав, що він, обвинувачений, отримує пенсію та соціальну стипендію, оскільки має статус особи, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з відсутністю батька та позбавленням його матері батьківських прав.
Потерпілий ОСОБА_6 за його викликом в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву щодо проведення судового розгляду без його участі, проти чого не заперечували інші учасники кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Сторонами заявлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано їх заперечень проти вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши сталу думку учасників судового розгляду, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд виходить з того, що вчинене кримінальне правопорушення не є складним, обвинувачений не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення та зміст фактичних обставин справи, які стороною захисту не оспорюються, усвідомлюючи неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що ним із захисником заявлено у судовому засіданні, а тому у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції сторін з вказаних питань.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , за що він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.125 КК України.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином України та має повнолітній вік (а.к.п.30), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.к.п.31-32,38); за місцем постійного проживання він характеризується позитивно (а.к.п.33), на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.к.п.35,36), є студентом денного відділення Вінницького ранспортного фахового коледжу та отримувачем державних соціальних виплат (а.к.п.41,42).
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що у віці неповних 23 років він продовжує навчання, маючи соціальний статус особи ,позбавленої батьківського піклування, слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи наведене та з огляду на те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком; з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та виключно позитивно характеризується за місцем проживання, при наявності однієї обставини, яка обтяжує покарання, та переважної кількості обставин, що пом`якшують його покарання, приймаючи до уваги відсутність вимог потерпілого ОСОБА_6 щодо призначення суворого покарання, суд доходить висновку про необхідність та достатність з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових правопорушень призначення йому покарання у виді штрафу в межах мінімальної санкції, передбаченої вказаною частиною статті закону про кримінальну відповідальність, з урахуванням отримання обвинуваченим достатнього особистого доходу, визначаючи недоцільним призначення покарання у виді громадських робіт, виправних робіт, арешту або обмеження волі, водночас не вбачаючи підстав для застосування щодо ОСОБА_4 вимог ст.69 КК України, застосування яких є правом, а не обов`язком суду, та положень ст.69-1,75 КК України з визначених законом обмежень.
Цивільний позов не заявлено.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Клопотань про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ніким наразі не заявлено.
Керуючись ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1