Номер провадження: 11-сс/813/137/23
Справа № 946/8737/22, 1-кс/946/2866/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника апелянта адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2022 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000963 від 12.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 про скасування постанови старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 30.11.2022 року про закриття кримінального провадження та постанови від 14.10.2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000963 від 12.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що слідчим в оскарженій постанові доведено, що органами досудового розслідування вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставини кримінального провадження та для досягнення цілей кримінального провадження, що свідчить про обґрунтованість прийняття слідчим оскарженої постанови про закриття кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не погоджуючись із ухвалою слідчого судді зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- слідчим суддею не надана оцінка доводам скарги ОСОБА_8 , в тому числі не було враховано ухвалу цього ж суду від 07.11.2022 року, якою оскаржувана постанова слідчого вже скасовувалась з підстав неповноти досудового розслідування; також не було досліджено в судовому засіданні і медичної документації, яка на думку ОСОБА_8 підтверджує факт спричинення йому тісних ушкоджень;

-поза увагою слідчого судді залишилось те, що слідчий не звертався до відповідних установ щодо витребування належної документації та не призначив судово-медичну експертизу з для встановлення істини по справі; не викликав ОСОБА_8 та не допитав у якості потерпілого щодо його стану здоров`я та лікування.

На підставі викладеного, ОСОБА_8 просить ухвали слідчого судді скасувати та постановити нову, якою постанову слідчого про закритті кримінального провадження скасувати, а матеріали кримінального провадження направити для продовження досудового розслідування.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається із аналізу оскаржуваної ухвали слідчого судді та матеріалів кримінального провадження, вказане рішення суду вимогам вищенаведеної статті не відповідає з огляду на наступне.

З матеріалів провадження встановлено що, 19.12.2022 року ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просив скасувати постанову старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 30.11.2022 р. про закриття кримінального провадження №0000963, а також скасувати постанову старшого слідчого Ізмаїльського РВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 від 14.10.2022 р. про відмову у визнанні його потерпілим зобов`язати старшого слідчого Ізмаїльського РВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 та процесуального прокурора визнати ОСОБА_8 потерпілим у кримінальному провадженні №0000963 від 12.10.2022р., вручити йому пам`ятку про права та обов`язки.

Свої вимоги мотивував тим, що 14.10.2022 р. слідчим було винесено незаконну та протиправну постанову про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000963, про прийняття якої його взагалі повідомлено не було, копія постанови йому не надсилалась. Про постанову він дізнався лише на судовому засіданні за його скаргою про скасування постанови від 11.11.2022р. про відмову у задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Так, невизнання його потерпілим було обґрунтовано тим, що «вирішити питання про процесуальний стан заявника ОСОБА_8 , можливо після проведення всіх необхідних слідчих (розшуковик) дій, які спрямовані на об`єктивне, повне та неупереджене розслідування обставин кримінального провадження, з метою забезпечення прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень, можливе лише після отримання висновку судово-медичної експертизи, задля встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та причинно-наслідкового зв`язку вказаних тілесних ушкоджень з дорожньо-транспортною пригодою». Зазначене прямо протирічить вже встановленим слідчим обставинам про наявність тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, та положенням ст. 55 КПК України, щодо визнання його потерпілим. Відповідно до ст. 55 КПК України, у слідчого були відсутні жодні очевидні та достатні підстави вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди. Адже самим слідчим вже було встановлено, що тілесні ушкодження були завдані внаслідок ДТП. Постанова про невизнання його потерпілим від 24.10.2022р. була ним оскаржена до суду (справа 946/8444/22), проте провадження по скарзі було закрито ухвалою суду від 09.12.2022р., у зв`язку із тим, що на момент розгляду даної скарги, як виявилось на судовому засіданні, слідчим було винесено постанову від 30.11.2022р. про закриття кримінального провадження. У зв`язку із прийняттям зазначеної постанови, ним подано дану скаргу. Прийняття незаконної, необґрунтованої та безпідставної постанови від 14.10.2022р. про відмову у визнанні його потерпілим, порушило його права як сторони кримінального провадження та позбавило його прав потерпілого, зокрема знайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Крім того, ОСОБА_8 зазначив, що у постанові про закриття кримінального провадження від 25.10.2022р., яка була скасована судом з підстав не дослідження обставин, що він у період з 18.08.2022р. по 12.09.2022 р. знаходився на лікарняному та внаслідок ДТП у нього була ЗЧМТ та струс головного мозку, слідчий обґрунтовуючи свою постанов від 30.11.22р. посилався на той самий Висновок експерта №309, а також на додатковий висновок 364 за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи. Висновок експерта №309 міг грунтуватись на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, оскільки з наданих відповідей на запит адвоката не вбачається витребування таких відомостей. Не зрозуміло, на підставі яких медичних даних та документів було проведено медичну експертизу для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, якщо такі документи взагалі не витребовувались, а ним вони слідчому не надавались. Як вбачається з постанови, її підставою прийняття був також новий висновок експерта №364 за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи, відповідно до якої: «встановлено, що виставлений діагноз у медичній карті стаціонарного хворого «Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку» у ОСОБА_8 згідно з п.4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6, не враховується при оцінці ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як він виставлений на підставі суб`єктивних даних і не підтверджується об`єктивними відомостями. Висловитись про наявність чи відсутність встановленого діагнозу «Струс головного мозку» не має можливості через відсутність даних в листах непрацездатності про стан здоров`я до травми, а також відомостей при динамічному неврологічному спостереженні. Крім цього перебування ОСОБА_8 на лікуванні (понад 21 день) не відповідає тяжкості заподіяних ушкоджень, а обумовлено лише скаргами, і не має достатньої клінічної аргументації (неврологічної симптоматики), не підтверджується об`єктивними відомостями (лабораторними даними) та відповідно до п.4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6, не враховується при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.». Вважає, що слідчий під час винесення постанови від 30.11.2022р. про закриття кримінального провадження, належним чином не виконав вимоги КПК України, доказів в обґрунтування мотивів прийняття такого рішення не навів, як і не наведено даних щодо вчинення будь-яких дій для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, що є суттєвим порушенням та безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення слідчим про закриття кримінального провадження. Отже, наявні обставини, які можуть свідчити про те, що постанова про закриття кримінального провадження прийнята не на підставі належних та допустимих доказів, оскільки невідомо на підставі яких матеріалів, відомостей, документів проведено експертизу і зроблено висновки судмедексперта №309 та №364 щодо встановлення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Згідно матеріалів кримінального провадження, 29.08.2022 р. ОСОБА_8 до Ізмаїльського РВІ ГУНП України в Одеській області було подано заяву про злочин, оскільки, як ним зазначено, внаслідок ДТП, яка сталась 18.08.2022 р. за його участю та участю іншого водія ОСОБА_10 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження і його було доставлено каретою швидкої допомоги до лікарні, де було встановлено діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку».

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, в п. 53 рішення у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., заява №33949/02, ЄСПЛ зазначив, що «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26.10.1984 р., п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28.10.1998 р., п. 45).

Окрім того, ст. 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, яка розкриває одну із найважливіших засад кримінального провадження принцип законності, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В свою чергу, ч. 4 ст. 38 КПК України встановлює, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частиною 1 ст. 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із вимогами ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою слідчого судді залишилось те, що слідчий не звертався до відповідних установ щодо витребування належної документації та не призначив судово-медичну експертизу з для встановлення істини по справі; не викликав ОСОБА_8 та не допитав у якості потерпілого щодо його стану здоров`я та лікування.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень заявника, 11.10.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 0000963 за ознаками ч.1 ст. 289 КК України за наступною фабулою: «01.10.2022 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла ухвала слідчого судді про внесення відомостей до ЄРДР відомостей про вчинення дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 18.08.2022 року за участю водія ОСОБА_8 , в результаті якої останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ».

14.10.2022 р. слідчим було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_8 потерпілим у кримінальному провадженні №0000963.

25.10.2022 року ст. слідчим СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000963 від 12.10.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2022 року скаргу ОСОБА_8 задоволено та скасовано постанову старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 25.10.2022 року про закриття кримінального провадження № 0000963 від 12.10.2022 року.

В подальшому, постановою старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 30.11.2022 року кримінальне провадження №0000963 від 12.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування постанови слідчим зазначено, що в ході досудового розслідування відповідно до висновку експерта № 309 за результатами проведення судово-медичної експертизи водій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин тім`яно-cкроневої області зліва які при звичайному перебігу мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів та згідно з п. 2.3.5. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень, будь-хто інший тілесних ушкоджень не отримав. Крім цього, відповідно до висновку експерта № 364 за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи встановлено, що виставлений діагноз у медичній карті стаціонарно хворого «Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку» у ОСОБА_8 згідно з п. 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6, не враховується при оцінці ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як він виставлений на підставі суб`єктивних даних і не підтверджується об`єктивними відомостями. Висловитись про наявність чи відсутність виставленого діагнозу «Струс головного мозку» не має можливості через відсутність даних в листах непрацездатності про стан здоров`я до травми, а також відомостей про динамічному неврологічному спостереженні. Крім цього, тривалість перебування ОСОБА_8 на лікуванні (понад 21 день) не відповідає тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, а обумовлено лише скаргами, і не має достатньої клінічної аргументації (неврологічної симптоматики), не підтверджується об`єктивними відомостями (лабораторними даними), та відповідно п. 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6, не враховується при оцінці ступені тяжкості тілесних ушкоджень. Крім цього, під час проведення експертизи, судово-медичної оцінки піддається тривалість розладу здоров`я, а не тривалість перебування у медичному закладі або на лікарняному. Враховуючи, що учасники дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень середньої тяжкості не отримали, то ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не вбачається. Враховуючи викладене, встановлено, що всі зібрані докази не суперечать один одному та будь-яких інших обставин не виявлено. При цьому в сукупності всі докази вказують на те, що по даному факту відсутній склад злочину передбачений ст. 286 КК України та вбачається склад адміністративного правопорушення.

Диспозицією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому, згідно висновку експерта №309 серед іншого визначено, що ушкодження, отримані ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 364 за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи встановлено, що виставлений діагноз у медичній карті стаціонарно хворого «Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку» у ОСОБА_8 згідно з п. 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6, не враховується при оцінці ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як він виставлений на підставі суб`єктивних даних і не підтверджується об`єктивними відомостями. Висловитись про наявність чи відсутність виставленого діагнозу «Струс головного мозку» не має можливості через відсутність даних в листах непрацездатності про стан здоров`я до травми, а також відомостей про динамічному неврологічному спостереженні. Крім цього, тривалість перебування ОСОБА_8 на лікуванні (понад 21 день) не відповідає тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, а обумовлено лише скаргами, і не має достатньої клінічної аргументації (неврологічної симптоматики), не підтверджується об`єктивними відомостями (лабораторними даними), та відповідно п. 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6, не враховується при оцінці ступені тяжкості тілесних ушкоджень.

Доказів на спростування висновків експерту слідчому судді та апеляційному суду не надані.

Отже, на підставі проведених експертних досліджень, з огляду спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, слідчий у оскарженій постанові обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність складу злочину, передбаченого ст.286 КК України.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що не доведено, що на момент проведення експертизи у експерта не було в наявності медичних документів ОСОБА_8 та не всі документи були в його розпорядженні.

Сам ОСОБА_8 визнає, що він самостійно надавав експерту усі свої медичні документи (медичні карти, тощо), чим підтвердив, що медична документація, визначена у висновку експерту була в наявності у експерта та безпосередньо досліджувалась експертом. Вказане свідчить, що експертом не були порушені вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і він самостійно не збирав матеріали, які підлягають дослідженню, так як усі вказані матеріли безпосередньо надавалися йому ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_8 у судовому засіданні при розгляді його скарги було визнано, що він надавав усю медичну документацію експерту, а отже здобувати їх слідчим шляхом саме забезпечення кримінального провадження, в тому числі і шляхом тимчасового доступу до документів, було недоцільним.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що постанови слідчого про закриття кримінального провадження та відмова у визнанні потерпілим є законними та прийнятими відповідно до вимог чинного законодавства.

В основу постанови слідчого про закриття кримінального провадження покладено посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, наявні посилання на вичерпні докази та норми законодавства для прийняття такої постанови.

Щодо вимог про скасування постанови старшого слідчого Ізмаїльського РВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 від 14.10.2022 р. про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000963 від 12.10.2022р., зобов`язання старшого слідчого Ізмаїльського РВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 та процесуального прокурора визнати ОСОБА_8 потерпілим у кримінальному провадженні №0000963 від 12.10.2022р., вручити йому пам`ятку про права та обов`язки, слідчим суддею та апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Однак, при цьому, особа не може бути потерпілою у разі відсутності необхідних ознак складу конкретного кримінального правопорушення. Отже, оскільки відсутні докази спричинення ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та з огляду на те, що в судовому засіданні постанову старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 30.11.2022 року про закриття кримінального провадження №0000963 від 12.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнано законною та обґрунтованою, то скарга в цій частині також не підлягала задоволенню.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка звернулася з скаргою фактично ставить під сумнів результати досудового розслідування, проведеного органом досудового розслідування, однак до компетенції слідчого судді не відноситься вирішення питань про правильність і повноту встановлення вказаних особою, яка звернулася з скаргою обставин на стадії досудового розслідування, так як вищевикладене являється компетенцією органу досудового розслідування та процесуального керівника, які в подальшому приймають одне з рішень, передбачених ч.2 ст.283 КПК України.

Оцінка ж правильності встановлення досудовим слідством обставин та висновків, зокрема перевірка та оцінка правильності проведення експертних досліджень, надання оцінки таким висновкам з точки зору їх допустимості відповідно до ст.ст.86, 87 КПК України, надання оцінки показанням допитаних осіб, належить до компетенції суду під час судового розгляду кримінального провадження по суті, шляхом дослідження та оцінки в судовому засіданні доказів.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги вважає правильним висновок слідчого судді про те, що в судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили про необґрунтованість постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0000963 від 12.10.2022 року, оскільки всі необхідні та можливі слідчі (розшукові) дії в рамках кримінального провадження виконані, особою, яка подала скаргу не наводиться належних підстав, які б свідчили про неповноту проведення досудового розслідування та передчасність прийняття рішення слідчим про закриття кримінального провадження, не наведені такі підстави також і при апеляційному розгляді справи.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 та скасування законної й обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 24, 303, 304, 370, 404, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2022 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 30.11.2022 року про закриття кримінального провадження №0000963 від 12.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4