Провадження №1-і/337/13/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року Хортицький районний суд міста Запорожжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя клопотання прокурора Токмацького відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 08.09.2020р. до ЄРДР за №0000619 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження, внесене 08.09.2020р. до ЄРДР 0000619 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено, останній раз продовжено до 18.03.2023р. включно.

На даний час Токмацький районний суд Запорізької області перебуває на тимчасово окупованій території і тимчасово не здійснює судочинство. Розпорядженням Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022р. територіальну підсудність справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним судом м.Запоріжжя.

09.03.2023р. до Хортицького районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Токмацького відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Клопотання обґрунтовано тим, що вказане кримінальне провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, але ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, на даний час не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив, пояснив, що заявлені прокурором ризики є недоведеними. Наміру переховуватися від суду він не має, ризик впливу на потерпілих та свідків є безпідставним, оскільки вони вже судом допитані, їх місцезнаходження йому не відомо. Він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання офіційно був працевлаштований, зареєстрований у м.Токмак Запорізької області, але має намір мешкати у м.Запоріжжі у друга, або буде орендувати житло самостійно. Батьки залишились на тимчасово окупованій території, батько працює, брат служить. Крім того, зазначив, що визначений судом розмір застави є занадто великим. Достатнім запобіжним заходом вважає особисте зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила та пояснила, що підстави подальшого тримання обвинуваченого під вартою прокурором не доведені. Формальне продовження строку тримання під вартою порушує права обвинуваченого і є незаконним. Підтримує думку обвинуваченого щодо достатності обрання йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Також зазначила, що батьки обвинуваченого мають намір допомогти йому в оренді житла в м.Запоріжжі.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши додані до клопотання матеріали, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.3, 8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст.176, 177, 183, ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно з ч.1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вже зазначалось, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Однак, виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочинів та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, тому на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінального правопорушення.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку, що наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України вичерпала себе і відсутня у справі, оскільки відповідно до пояснень учасників, під час судового розгляду вже було допитано всіх потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, допит яких був ініційований стороною обвинувачення. Отже, утримання ОСОБА_5 під вартою для унеможливлення впливу на вже допитаних осіб не є необхідним.

Водночас, суд вважає доведеним з боку сторони обвинувачення, що на даний час не змінився та не відпав ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який був підставою для обрання та продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вже зазначалось, наразі ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі. Раніше він не судимий, водночас, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_5 неодружений, утриманців не має, що свідчить про низькі соціальні зв`язки, до затримання проживав у м.Токмак Пологівського району Запорізької області, яка на даний час є тимчасово окупованою територією, що позбавляє можливості здійснення контролю за обвинуваченим за вказаним місцем проживання. Актуальна та достовірна інформація про наявність у ОСОБА_5 постійного місця проживання на підконтрольній території України, близьких родичів та усталеність соціальних зв`язків відсутня.

Суд вважає, що вказані обставини в сукупності, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення, тобто ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177КПК України, та виправдовують подальше його тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку суду, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Офіційне працевлаштування обвинуваченого до затримання, на що посилається сторона захисту, не спростовують доводів сторони обвинувачення про необхідність тримання ОСОБА_5 під вартою,не є тими стримуючими чинниками, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування тримання під вартою.

Такий запобіжний захід як особисте зобов`язання не є співмірним і доцільним для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Заяви від осіб, які б виявили бажання бути поручителями обвинуваченого, не надходили, що виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Підстав для застосування до обвинуваченого домашнього арешту суд не знаходить. На підтвердження доводів про можливість проживання обвинуваченого у друга або про можливість оренди житла у м.Запоріжжі, наявності на це згоди власника житла, обвинувачений та його захисник жодних доказів суду не надали.

Більш того, такі посилання обвинуваченого, на думку суду, суттєво не зменшують встановленого ризику та в даному випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, матеріали провадження не містять. Вік та стан здоров`я обвинуваченого не є перешкодою для його тримання під вартою.

Доводи захисту з приводу тривалості перебування обвинуваченого під вартою є в даному випадку необґрунтованими, оскільки тривалість судового розгляду викликана об`єктивними чинниками, зокрема такими як складність кримінального провадження. Крім того, слід врахувати і той факт, що наразі згідно з Указом Президента України діє воєнний стан, який неодноразово продовжується, що також уповільнює розгляд даного кримінального провадження, оскільки матеріали кримінального провадження перебували на розгляді Токмацького районного суду Запорізької області, а м.Токмак наразі є тимчасово окупованою територією.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність вказаних вище обставин однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає і його дію слід продовжити до 60 днів, задовольнивши тим самим клопотання прокурора повністю.

Водночас, ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2022р., при продовженні обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України було встановлено заставу в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (396 960 грн.), що є середнім розміром, передбаченим ч.5 ст.182 КПК України для осіб, які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, який слід залишити без змін, оскільки підстав для її зміни чи скасування судом не вбачається.

Керуючись ст.2,7,176-178,183,194,199,331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Токмацького відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 травня 2023 року включно.

Визначений ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 30.09.2022 року розмір застави - 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 396 960 грн. залишити без змін.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та надіслати до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 10 березня 2023 року о 13.00 годині.

Суддя ОСОБА_1