Номер провадження: 11-кп/813/1089/22
Справа № 496/2674/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, Іллічівським міським судом Одеської області та платформою «EasyCon» за участю захисника ОСОБА_11 , матеріали кримінального провадження №0000367 від 03.03.2013 року за апеляційною скаргою прокурора Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 05.10.2021 року, щодо:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Шевченково Кілійського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Одеса, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у с. Василівка Біляївського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, передбаченого п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

оскарженим вироком ОСОБА_13 , визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; ОСОБА_12 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.12 ч.2 ст.115 КК України та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; ОСОБА_14 , визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вироком суду вирішено питання щодо судових витрат у кримінальному проваджені.

Згідно з оскарженим виправдувальним вироком суду першої інстанції органами досудового розслідування ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 обвинувачуються в тому, що 27 лютого 2013 року, точний час не встановлено, ОСОБА_14 разом із ОСОБА_13 , які переслідували корисний мотив, спрямований на отримання грошових коштів від реалізації угоди щодо продажу квартири АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_12 виник умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 .

З цією метою ОСОБА_14 , знаходячись разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_4 , почав підбурювати ОСОБА_12 на вбивство ОСОБА_15 , пояснюючи йому, що останній намагався продати його квартиру та привласнити собі кошти, демонструючи як доказ раніше складену ОСОБА_15 в компанії «Премьєр» угоду.

Будучи обуреним діями ОСОБА_15 , ОСОБА_12 з мотивів помсти, яка виникла, погодився з ОСОБА_14 на вчинення вищевказаних протиправних дій, а саме - протиправного умисного позбавлення життя ОСОБА_16 .

Маючи спільний з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 умисел на вбивство ОСОБА_15 , ОСОБА_14 склав план за яким вони спільно повинні були діяти.

Відповідно до узгодженого плану, 27 лютого 2013 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_15 , якого ввів в оману, запропонувавши скоїти злочин, а саме: разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 застосувати тортури до невідомої особи, яку знайомі ОСОБА_14 заздалегідь вивезуть до лісосмуги, в якої є велика сума грошових коштів, після чого зможуть забрати грошові кошти. На дану пропозицію ОСОБА_15 погодився.

Після чого, в цей же день ОСОБА_14 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на автомобілі останнього, вивезли ОСОБА_15 до лісосмуги зі сходу від поля № 6 на землях Іллінської сільської ради Біляївського району, де ОСОБА_13 залишився біля автомобіля слідкувати за обстановкою з метою повідомлення про можливу небезпеку, а ОСОБА_14 з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 пішли до лісосмуги.

Знаходячись в зазначеній лісосмузі та реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_14 заздалегідь приготовленим дерев`яним бруском наніс один удар в район потилиці ОСОБА_15 після чого накинув на шию ОСОБА_15 заготовлену мотузку, таким чином душив останнього. Від удушення ОСОБА_15 знепритомнів.

Подалі ОСОБА_14 та ОСОБА_12 повернулись до узбіччя, де був припаркований автомобіль. Через деякий час, знаходячись біля автомобілю, ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_13 та ОСОБА_12 піти та переконатися, що ОСОБА_15 без ознак життя. Повернувшись до непритомного ОСОБА_15 , ОСОБА_13 разом з ОСОБА_12 виявили, що останній живий та дихав, після чого за допомогою залишеної на шиї мотузки, повторно вчинили дії для задушення останнього. Переконавшись на цей раз, що його серце не б`ється, тобто відсутні ознаки життя, з місця вчинення злочину втікли.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії:

- обвинуваченого ОСОБА_13 за п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб;

- обвинуваченого ОСОБА_12 за п. 12, ч. 2 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- обвинуваченого ОСОБА_14 за п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Виправдовуючи обвинувачених, суд першої інстанції послався на те, що стороною обвинувачення, органом досудового розслідування було порушено порядок проведення досудового розслідування, складання та вручення обвинувального акту поза межами строку досудового розслідування, направлення до суду порушило право ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на захист.

Також суд послався на неприпустимість порушення принципу «справедливої рівноваги сторін» , з огляду на те, що сторона обвинувачення намагалась виправити недоліки слідства, відновлюючи досудове розслідування, продовжувати збирати докази вже після того, як сторона захисту була ознайомлена з доказами якими обґрунтовується обвинувачення та їм пред`явлено первинне обвинувачення, що на думку суду також порушило право на захист (см. п.29 постанови ЄСПЛ від 01.04.2010, справа «Королев проти Російської Федерації» (скарга №5447/03)

Суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у інкримінованих їм злочинах стороною обвинувачення не доведена, та вони мають бути визнані невинуватими та виправдані на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також істотні порушення вимог КПК України, просить виправдувальний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадженні в суді першої інстанції, в іншому складі суду. В апеляційній скарзі прокурор просив дослідити протокол автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.09.2017 року та повторний протокол розподілу судової справи між суддями від 01.03.2019 року, що підтверджує розгляд кримінального провадження незаконним складом суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції дослідив надані стороною обвинувачення докази, але в мотивувальній частині вироку не надав вказаним доказам оцінки, прямо зазначивши про це, та більш того безпідставно послався на виправдання обвинувачених, оскільки обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні від 04.09.2017 року був складений поза межами строку досудового розслідування, який сплинув 01.02.2017 року, а тому ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 не набули статусу обвинувачених, що порушило їх права на захист.

Крім того, прокурор стверджу про ухвалення оскарженого вироку незаконним складом суду, оскільки відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.09.2017 року кримінальне провадження було розподілене на колегію суддів Іллічівського міського суду Одеської області: ОСОБА_1 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а фактично справа розглядалась суддями: ОСОБА_1 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 . В свою чергу, повторний протокол розподілу щодо визначення судді-учасника ОСОБА_19 у матеріалах провадження відсутній, що свідчить про те, що всі судові засідання: 15.11.2017 року, 14.12.2017 року, 01.02.2018 року, 19.02.2018 року, 22.03.2018 року, 10.05.2018 року, 17.05.2018 року, 06.06.2018 року, 11.06.2018 року та 19.08.2018 року, фактично проведені незаконним складом суду. В свою чергу, матеріали провадження містять повторний протокол розподілу від 01.03.2019 року, яким суддя ОСОБА_18 вилучена зі складу суду, у зв`язку з відставкою та замінена на суддю ОСОБА_20 .

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Обвинувачений ОСОБА_14 відповідно до матеріалів кримінального провадження, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з огляду на що, його матері ОСОБА_21 , яка подала заяву до суду першої інстанції та в судовому засіданні наполягала на його повній реабілітації, вважаючи його невинуватим, неодноразово надсилались судові повістки щодо дат призначення до розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора. Також ОСОБА_21 була поінформовано про кожне судове засідання шляхом надіслання смс-повідомлень на номер її мобільного телефону, однак в жодне судове засідання апеляційного суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи на надсилала.

Проте, інтереси померлого обвинуваченого, на виконання вимог п.6 ч.2 ст.53 КПК, з метою реабілітації ОСОБА_14 , були представлені безпосередньою участю в судових засіданнях апеляційного суду захисником ОСОБА_10 .

Потерпілий ОСОБА_22 про дату та час судового розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора також сповіщався засобами поштового зв`язку та шляхом надсилання смс-повідомлень, однак в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи на надсилав.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права обвинуваченого та потерпілого на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вислів «встановлений законом» стосується не лише правових підстав самого існування суду, але й дотримання цим судом особливих правил, якими він має керуватися, а також складу суду в кожній справі (рішення ЄСПЛ у справах «Посохов проти Росії», «Бускаріні та інші проти Сан-Марино»).

Згідно зі ст. 31 ч. 3 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.

Судовий розгляд кримінального провадження відбувається у порядку, передбаченому статтями 318-380 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою ст. 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та ст. 320 цього Кодексу.

Підпунктом 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами) (далі - Положення) передбачено, що винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки), що додається до матеріалів справи. Електронний примірник такого розпорядження вноситься до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня, що настає після його підписання.

21.09.2017 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000367 від 03.03.2013 року (т.1 а.п. 54).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2017 року визначено склад колегії для розгляду вказаного обвинувального акта: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (т.1 а.п. 55).

У вказаному складі суду відбулось одне підготовче судове засідання від 04.10.2017 року, яке було відкладене у зв`язку з неявкою потерпілого та захисників на 25.10.2017 року (т. 1 а.п. 86-87).

Відповідно до наказу голови Іллічівського міського суду Одеської області від 20.11.2017 року, суддю ОСОБА_18 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку та звільнено зі штату Іллічівського міського суду Одеської області 13.12.2017 року (т. 4 а.п. 121). Тобто, суддя ОСОБА_18 не мала повноважень на прийняття участі в розгляду вказаного кримінального провадження та мала бути замінена відповідно до положень ч.3 с. 35 КПК.

Водночас наступне судове засідання від 06.11.2017 року, тобто до написання суддею ОСОБА_18 заяви про відставку, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_19 на лікарняному, однак будь-яких, передбачених діючим КПК та Положенням, доказів на підтвердження заміни судді ОСОБА_18 на суддю ОСОБА_19 у передбаченому процесуальним законом порядку, матеріали кримінального провадження не містять (т. 1 а.п. 136).

Матеріали кримінального провадження містять доповідну записку головуючого судді ОСОБА_1 , яка датована 01.03.2018 роком, яка зареєстрована згідно штампу Іллічівського міського суду Одеської області 01.03.2019 року, згідної якої суддя ОСОБА_1 просить здійснити повторний автоматизований розподіл справи для заміни судді ОСОБА_18 , яка була звільнена у відставку 13.12.2017 року (т.4 а.п. 120).

На підставі вказаної доповідної записки, але 01.03.2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, вилучено суддю ОСОБА_18 та призначено нового суддю ОСОБА_20 (т.4 а.п. 123).

Натомість, відповідно до наказу голови суду ОСОБА_1 від 03.08.2018 року суддю ОСОБА_19 відсторонено від здійснення правосуддя у Іллічівському міському суді Одеської області до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про її звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарно палати.

Таким чином, слід констатувати, що починаючи з 15.11.2017 року по 19.06.2018 року слухання кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 відбувалось у незаконному складі суду, зокрема за участі судді ОСОБА_19 .

Під час судових засідань за вказаний період було призначеного судовий розгляд, визначено порядок дослідження доказів, проведено судовий розгляд, в ході якого судом досліджені письмові докази та допитаний потерпілий ОСОБА_22 .

Тобто, саме відсторонення судді ОСОБА_19 , яка незаконного приймала участь у розгляді даного кримінального провадження, було підставою для звернення головуючого судді ОСОБА_1 01.03.2019 року до керівника апарату Іллічівського міського суду Одеської області щодо заміни саме судді ОСОБА_18 , яка після звільнення у відставку 13.12.2017 року так і не була замінена на іншого суддю згідно з положенням ст.35 КПК, а судовий розгляд здійснювався за участі судді ОСОБА_19 , яка не була включена до складу суду в передбаченому законом порядку.

При цьому, після заміни судді ОСОБА_23 на суддю ОСОБА_20 01.03.2019 року, колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_17 та ОСОБА_20 26.05.2020 року постановлено ухвалу, якою визнано недоцільним розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі процесуальні дії, які вже здійснювались під час судового розгляду вказаного кримінального провадження до заміни судді ОСОБА_20 (т. 4 а.п. 205-206).

В подальшому, під час судового розгляду вказаним складом суду здійснено лише допит свідків: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 та повторно допитано потерпілого ОСОБА_22 (т. 5 а.п. 25, 28-29, 53-54, 226-227).

Тобто, докази, на які посилався суд першої інстанції, та які були дослідженні колегією суддів за участі судді ОСОБА_19 , повторно судом у новому складі не досліджувались, але зазначені в мотивувальній частині вироку, як такі що досліджені судом.

Положеннями ч. 2 ст. 370 КПК регламентована безумовна підстава для скасування судового рішення, яка кореспондується з положенням п.2 ч.2 ст.412 КПК, відповідно до якого, безумовною підставою для скасування судового рішення є ухвалення такого рішення незаконним складом суду.

У сталій судовій практиці склад суду визнається незаконним, в тому числі, якщо увесь його склад або хоча б один із суддів не міг брати участі в розгляді справи у зв`язку з наявністю обставин, зазначених у статті 35 КПК.

Враховуючи наведені обставини апеляційний суд приходить висновку, що оскаржений вирок підлягає безумовному скасуванню.

Крім того, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні судом окрім обставин, передбачених п.2 ч.2 ст.412 КПК, які слугують підставою для скасування вироку, існує й інша підстава, передбачена п.1 ч.1 ст.411 КПК, а саме висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку, перелічивши докази, якими прокурор обґрунтовував пред`явлене ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 обвинувачення, які в свою чергу були досліджені незаконним складом суду, взагалі зазначив, що не надає оцінку дослідженим доказам з огляду на те, що знаходить слушними доводи сторони захисту про грубе порушення органом досудового розслідування вимог КПК України, з огляду на те, що обвинувальний акт від 04 вересня 2017 року складений поза межами строку досудового розслідування, а тому ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не набули статусу обвинувачених в даному кримінальному провадженні.

При цьому, суд, в порушення п.1 ч.1 ст.374 КПК, згідно якого, у разі визнання особи виправданою зобов`язаний зазначити у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, таких дій не вчинив.

Натомість, суд, відійшов від обов`язку виконання зазначеної норми КПК, не надав у мотивувальній частині вироку оцінки жодному доказу, дослідженому безпосередньо під час судового розгляду, не послався на те, які саме докази він вважає недопустимими, неналежними чи такими, що не доводять вину обвинувачених в інкримінованих їм злочинах, а лише погодився з думкою сторони захисту про порушення строків досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.

Тобто, аналіз досліджених доказів і підстави, з яких суд виправдав обвинувачених взагалі не наведені в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, що також, на переконання апеляційного суду, є таким порушенням вимог КПК, яке перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

В свою чергу, єдине мотивування судом першої інстанції як підстави для виправдання обвинувачених, було порушення органом досудового розслідування строків звернення до суду з обвинувальним актом, який складений поза межами строку досудового розслідування, що по суті вказує на те, що судом обвинувачених фактично виправдано на підставі п.10 ч.1 ч ст.284 КПК.

Натомість, вважаючи вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, апеляційний суд звертає увагу, що частину першу статті 284 КПК було доповнено пунктом 10 лише Законом України №2147-VIII від 03.10.2017 року, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Вказана норма процесуального закону була введена в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не має зворотної дії в часі та застосовується до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, зазначаючи у вироку вказані обставини, взагалі не міг посилатись на порушення органом досудового розслідування строків звернення з обвинувальним актом на цій підставі, оскільки відомості про кримінальне правопорушення, за яким обвинувачуються ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , внесені до ЄРДР 03.03.2013 року.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що зазначена норма процесуального закону не може бути застосована в даному кримінальному проваджені, оскільки в ньому особи обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що судом першої інстанції порушеновимоги ч.1 ст. 384 КК України (в ред. від 22.03.2018 року), згідно якої, прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Так, після постановлення головуючим суддею ОСОБА_27 26.09.2017 року ухвали про призначення підготовчого судового засідання на 04.10.2017 року, в зазначену дату, в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вручені лише пам`ятки про їх права та обов`язки, як осіб, що беруть участь у судовому розгляді (т.1 а.п.61-62; 84; 85). Зазначені пам`ятки не містять роз`яснення щодо суду присяжних, як і не містить таких роз`яснень журнал судових засідань від 04.11.2017 року та звукозапис фіксації судового процесу.

Наступні судові засідання з 04.10.2017 року по 22.03.2018 року неодноразово відкладались, та лише 22.03.2018 року судом постановлено ухвалу про призначення обвинувального акту до судового розгляду (т.2 а.п. 118). Водночас, будь-яких роз`яснень обвинуваченим щодо права на суд присяжних не здійснено, не з`ясовано їх думка з даного приводу.

Право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист.

Зазначений висновок узгоджується і з позицією Верховного Суду України у постанові від 25 червня 2015 року у справі №5-111кс15 та позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №51-1253зпв18 від 07 листопада 2018 року у справі №751/4876/15-к.

Так, Верховний Суд України констатував, що право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист, і невиконання судом під час підготовчого судового засідання вимог ст. 384 КПК є безумовною підставою для скасування судових рішень судом вищої інстанції. Суд під час підготовчого судового засідання повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Тобто, не зважаючи на те, що прокурором роз`яснено під підпис обвинуваченим права на суд присяжних, такі обставини не виключають обов`язку саме суду, який розглядає справу по суті, роз`яснити можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції, окрім зазначених вище порушень вимог КПК, було допущено і порушення прав обвинувачених на суд присяжних, що в сукупності є безумовними підставами для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційний суд звертає увагу, що під час нового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судовий розгляд відповідно до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке має відповідати вимогам закону та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Відповідно до ч. 2 ст.415 КПК, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи прокурора про порушення судом вимог КПК щодо ненадання оцінки дослідженим доказам на підтвердження встановлених судом обставин, або зазначення мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, у разі наявності таких підстав, мають бути обов`язково перевірені судом під час нового розгляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено ряд істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню із призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 05.10.2021 року в кримінальному провадженні № 0000367 від 03.03.2013 року, яким ОСОБА_13 , за п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_12 , за п.12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_14 , за п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України, визнані невинуватими та виправдані у пред`явлених їм обвинуваченнях на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в діянні кожного з обвинувачених є склад кримінального правопорушення скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акта № 0000367 від 03.03.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4