Справа № 147/174/22
Провадження № 1-кп/147/11/23
В И Р О К

іменем України

03 лютого 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тростянець Гайсинського району Вінницької області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 04.01.2022 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мелешків Гайсинського району Вінницької області, українки, громадянки України, освіта середня, непрацююча (пенсіонерка), неодружена, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2021 року близько 18 години 30 хвилин в селі Олександрівка Гайсинського району Вінницької області, між ОСОБА_4 та її сусідкою ОСОБА_6 раптово виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 зайшла для вирішення спірних стосунків на подвір`я домогосподарства ОСОБА_4 , що знаходиться по АДРЕСА_1 . В ході раптово виниклого конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_4 підійшла до ОСОБА_6 та реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпеку своїх дій для життя і здоров`я потерпілої, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, нанесла дерев`яною палицею, яку тримала у правій руці, один удар в ділянку верхніх кінцівок та один удар в ділянку нижніх кінцівок ОСОБА_6 . Своїми діями ОСОБА_4 спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді синців, розташованих в ділянках верхніх та нижніх кінцівок, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №8 від 19.01.2022 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані досудовим слідством за ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що докази є належними і допустимими, дії обвинуваченої досудовим розслідуванням кваліфіковано правильно, вина ОСОБА_4 доведена повністю, що підтверджується показами свідків, потерпілої та обвинуваченої, та матеріалами кримінального провадження. Просить визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання в межах санкції статті за цей вид кримінального правопорушення у виді штрафу - 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Потерпіла в судовому засіданні просила призначити покарання згідно з чинним законодавством, стверджує, що ОСОБА_4 ніхто з її родини не зачіпає, натомість остання наводить на неї наклепи, кляне, обливає брудом, клопотала, щоб ОСОБА_6 вигнали з роботи. Зазначила, що ОСОБА_4 бажає уникнути покарання і виправдати свої дії, як необхідна оборона, однак ОСОБА_6 фізично не змогла б побити двох людей ( ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ) .

Обвинувачена в судовому засіданні не визнала себе винною, зазначила, що вона захищалася від ОСОБА_6 , яка має значну фізичну перевагу, вона піддавалася нападу 5 раз і мусила себе захищати, її били чотири людини, діти прийшли з палицями, тому її вини у вчиненні кримінального правопорушення немає, і просить її виправдати.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що стороною захисту було подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору оскільки в ньому не зазначено об`єктивну сторону кримінального правопорушення, однак ухвалою суду від 09.03.2022 в звдоволенні клопотання відмовлено. Сторона захисту залишається на позиції, що ОСОБА_4 перебувала в стані необхідної оборони. ОСОБА_4 перебувала в себе на подвір`ї, мала право захищати себе від незаконних посягань громадянки ОСОБА_6 , яка обвинувачується у тяжчому правопорушенні за ч. 1 ст. 122 КК України, нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку, має авторитет серед односельчан, оскільки працювала в освітній сфері. Така ж позиція викладена в постанові ВС від 15.06.2021 у справі № 570/1055/19. Зазначив, що в Україні діє право на захист приватної власності, ОСОБА_6 самостійно зайшла на подвір`я ОСОБА_4 , яке було огороджене, чим вчинила кримінальне правопорушення передбачене ст. 162 КК України. Проникла на подвір`я, без дозволу власниці, з металевою лопаткою, якою наносила удари ОСОБА_4 . Сторона захисту наполягає на тому, що дії ОСОБА_4 це необхідна оборони від посягань на життя ОСОБА_4 , яка є потерпілою від події, яка мала місце 06.08.2021. Враховуючи протиправну і агресивну поведінку нападниці ОСОБА_4 була змушена захищатися, захищати свого співмешканця ОСОБА_7 та свою власність (земельну ділянку). В діях ОСОБА_4 немає складу кримінального правопорушення, адже ОСОБА_4 захищалася від нападу на своїй земельній ділянці, тому вимагає від суду суворо дотримуватись Конституції України і захистити право на життя, виправдати обвинувачену і роз`яснити їй право на відшкодування шкоди від протиправних дій досудових органів. Також зазначив, що у кримінальному провадженні відносно його підзахисної та ж сама группа прокурорів, що і в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , і їм достовірно було відомо, що ОСОБА_4 знаходилась на своєму подвір`ї, а закон надає право захищати своє майно і ОСОБА_4 має право на захист і від незаконно пред`явленого обвинувачення, а тому є всі підстави винести виправдувальний вирок, адже в діях його підзахисної наявні всі критерії необхідної оборони.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані в ході судового розгляду та надані стороною захисту та потерпілою, оцінивши їх в своїй сукупності, вислухавши пояснення потерпілої, свідків, обвинуваченої, суд дійшов таких висновків.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_4 вину не визнала та суду пояснила, що у них з ОСОБА_6 з моменту одруження останньої постійно виникають конфлікти, тоді як раніше вони підтримували гарні добросусідські відносини. ОСОБА_4 пояснила, що 06 серпня 2021 року близько 18 години 30 хвилин в селі Олександрівка Гайсинського району Вінницької області розмовляла з ОСОБА_8 на дорозі, біля свого подвір`я, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же час доби, на присадибну ділянку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 забігла ОСОБА_6 і почала розкидати траву по її домоволодінні. ОСОБА_4 стверджує, що зробила зауваження ОСОБА_6 з приводу її дій, після чого між ними виникла сварка, і ОСОБА_6 почала бити ОСОБА_4 , яка підняла крик, оскільки побоювалася за своє життя. ОСОБА_4 стверджує, що на подвір`я вбігла мати ОСОБА_6 ОСОБА_9 , а згодом донька і племінник ОСОБА_6 , які мали при собі дерев`яну штахетину. Коли на крик вибіг співмешканець потерпілої ОСОБА_7 і намагався розборонити бійку, однак ОСОБА_6 переключилася на нього і почала бити його металевою лопаткою для взуття, яку принесла із собою. Враховуючи таку агресивну поведінку ОСОБА_6 обвинувачена ОСОБА_4 тримаючись за волосся і одяг ОСОБА_6 піднялася на ноги і відібравши у дитини дерев`яну штахету і з метою свого захисту та захисту ОСОБА_7 вдарила ОСОБА_6 по нижніх кінцівках.

Отже, обвинувачена своєї вини не визнає та не погоджується стосовно умисного заподіяння потерпілій ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження. При цьому, сторона захисту посилається на те, що, завдаючи одного удару ОСОБА_6 , ОСОБА_4 перебувала у стані необхідної оборони, захищаючись від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої, яка на неї напала раптово на її ж подвір`ї при словесній суперечці, маючи значну фізичну перевагу, завдавши їй ударів.

Потерпіла ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального провадження пояснила, що дійсно 06 серпня 2021 року близько 18 години 30 хвилин в селі Олександрівка Гайсинського району Вінницької області, вона зайшла на присадибну ділянку домоволодіння ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 аби вигорнути траву, напередодні засунуту ОСОБА_4 у паркан що межує між їхніми домоволодіннями. В цей час на присадибну ділянку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з дороги, де спілкувалася зі своїм сватом, зайшла з дороги власниця ОСОБА_4 і між ними виникла конфліктна ситуація, з приводу того, що ОСОБА_4 закидає брудом відстань від межі подвір`я ОСОБА_4 до побудованого паркану домоволодіння, де проживає ОСОБА_6 . Потерпіла ОСОБА_6 стверджує, що ОСОБА_4 вдарила її по спині дерев`яним брусом, яким була підперта груша, на що ОСОБА_6 піднялася і відштовхнула ОСОБА_4 від себе, при цьому здійнявся крик, на який прибігли ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Стверджує, що ОСОБА_4 вхопила її (потерпілу ОСОБА_6 ) за волосся і разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 наносили їй удари. Згодом почувши крики надійшли сусіди ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , і припинили бійку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що обвинувачена ОСОБА_4 це його співмешканка, а потерпіла - сусідка. Зазначив, що 06.08.2021 приїхав з роботи в 18 годин і ліг відпочити. Почув крики «рятуйте», вийшов на подвір`я домогосподарства ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де побачив, що ОСОБА_4 лежить на землі, а ОСОБА_6 над нею б`є її ногами і кулаками в груди. На зауваження свідка ОСОБА_12 не припинила бійку, ОСОБА_7 підбіг і намагався відтягнути ОСОБА_6 за плечі від ОСОБА_4 , коли йому це не вдалося він став тягнути потерпілу ОСОБА_6 від ОСОБА_4 за коси, в той час потерпіла розвернулася до свідка і нанесла йому удари по голові лопаткою для взуття, яка була в руках у потерпілої. Свідок зазначив, що видер з рук потерпілої лопатку і у відповідь вдарив нею ОСОБА_6 два рази по ягодицях і по спині. Пізніше на подвір`я забігла мама потерпілої ОСОБА_9 та дочка і племінник потерпілої, в руках яких також були штахетина і держак від лопати. Дочка ОСОБА_13 била ОСОБА_4 штахетиною, були крики і ОСОБА_14 втратила свідомість і впала. Також на подвір`я зайшли ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і зупинили конфлікт. Згодом викликали поліцію, яка в свою чергу викликала швидку медичну допомогу. Внаслідок огляду ОСОБА_4 госпіталізували та розпочали амбулаторне лікування, яке тривало два тижні. Зазначив, що він не бачив, яким чином ОСОБА_6 отримала ушкодження.

Свідок ОСОБА_8 , показав, що підтримує дружні, товариські відносини з обвинуваченою, а з потерпілу знає як односельчанку. Він їхав на велосипеді на ставок, привітався і поговорив з ОСОБА_4 на різні теми, на вулиці біля домогосподарства ОСОБА_4 , в той час підійшла сусідка ОСОБА_17 , після того ОСОБА_4 пішла за нею до свого подвір`я, вони почали розмовляти на підвищених тонах, однак свідок поїхав далі. Вже як повертався назад бачив, що ОСОБА_18 була побита, однак безпосереднім очевидцем події він не був.

Свідок ОСОБА_9 , суду показала, що вона є мамою потерпілої ОСОБА_13 , а ОСОБА_4 є їхньою сусідкою, з нею вона знаходиться у ворожих відносинах вже років п`ять. Повідомила, що 06.08.2021 пів шостої вечора, сусідка позапихала в паркан між їхніми подвір`ями бур`ян, а ОСОБА_17 лопаткою для взуття намагалася його відкидати. Дитина сказала, що піде до ОСОБА_4 і повідгортає той бур`ян. При цьому ОСОБА_18 знаходилася на вулиці, розмовляла з ОСОБА_8 , згодом вбігла на своє подвір`я і почала товкти ОСОБА_19 бруском, яким було підперте дерево груші, ОСОБА_12 її відштовхнула і вони обоє попадали. Зазначила, що тичку працівники поліції не вилучали, бо ОСОБА_4 її сховала. З кухні вийшов ОСОБА_20 , в той час ОСОБА_18 була зверху, схопила ОСОБА_6 тримала її, згодом сусідка разом із співмешканцем били ОСОБА_19 . Свідок побачила ОСОБА_21 і просила зарадити. Зайшла також на подвір`я ОСОБА_4 рятувати дочку. Почули крики діти і також забігли на подвір`я, дочка ОСОБА_13 розплакалася. ОСОБА_4 вдарила ОСОБА_9 , побила пальця, вухо і голову, а співмешканець обвинуваченої бив дітей лопаткою для взуття, яку відібрав у потерпілої. Бурмій ОСОБА_22 і ОСОБА_23 вивели свідка на вулицю. Зазначила, що вже пізно ввечері, близько 10 години, обвинувачена дочекалася сина з Вінниці і викликала швидку. Зазначає, що вона з донькою також поїхали в лікарню і написали заяву в поліцію. Свідок вказує на те, що приходила до них менша дочка ОСОБА_4 і просила вибачення у ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , плакала, казала, що не знає, що з мамою робиться.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що знаходиться в сусідських відносинах і з обвинуваченою і з потерпілою. Він почув крик ОСОБА_24 , яка просила врятувати ОСОБА_19 . ОСОБА_25 зайшов на подвір`я до ОСОБА_4 і почав розбороняти ОСОБА_26 і ОСОБА_27 в той час, як він заходив бачив, як ОСОБА_7 ляскає металевою лопаткою для взуття ОСОБА_28 по задньому місці. Обвинувачена і потерпіла тримали одна одну, тут забігли діти з держаками і били ОСОБА_7 і розбили йому голову. Проходив ще один чоловік ОСОБА_16 , який спасав діда від дітей. Потім прийшла ОСОБА_24 і вона не йшла до ОСОБА_29 чи дітей, вона йшла до обвинуваченої. ОСОБА_4 запитала «Чого ти сюди прийшла?» і відштовхнула ОСОБА_24 , внаслідок чого та впала, а ОСОБА_29 відштовхнула ОСОБА_30 . Як наносили удари обвинувачена потерпілій чи навпаки потерпіла обвинуваченій, свідок не бачив, дерев`яного дручка також не бачив.

Свідок ОСОБА_11 суду паказав, що з потерпілою і обвинуваченою є сусідами по вулиці, точно дати не пам`ятає, близько року тому, він їхав з роботи, проїхавши ближче до подвір`я ОСОБА_4 побачив там колотнечу. Дружина і донька ОСОБА_21 попросили розборонити бійку. Стверджує, що ОСОБА_12 наносила удари ОСОБА_31 , а ОСОБА_15 не міг сам з ними справитися. Бігав хлопчик ОСОБА_32 років 10 намагався вдарити ОСОБА_26 , свідок відібрав в нього держака. Мама ОСОБА_13 почала кричати, а ОСОБА_17 била ОСОБА_33 . ОСОБА_9 підняли на ноги вивели за ворота. Після цього каже, що поїхав додому.

Свідок ОСОБА_34 суду показала, що працює фельдшером на ЕМД, з обвинуваченою знайома через виклик, а з потерпілою на той час не була знайома, а зараз знайома оскільки разом працюють. Пояснила, що в серпні 2021 року точної дати не пам`ятає поступив виклик на планшет, що погано людині, побиття. Коли свідок приїхала за вказаною адресою в АДРЕСА_1 , бачила там працівників поліції, які оформляли документи. Свідок підійшла до присутніх і запитала кому погано, на що ОСОБА_4 сказала, що їй погано, дуже болить з правої сторони, під правою лопаткою та нога. Так як вже стемніло свідок попросила ОСОБА_4 піднятися до машини. Ні садин, ні набряків, ні крововиливів під час огляду обвинуваченої свідком не виявлено. Пальпаторне обстеження нічого не показало, крептації не було чути, поставлено діагноз забій грудної клітки, гіпертонічний криз, виконано укол магнезії, знеболення, а в подальшому госпіталізували, для уточнення діагнозу. Жінка знаходилася в стресовому стані, погано відкликалася про сусідів. Зазначила, що інших викликів за адресою: АДРЕСА_1 не було. Зазначила також, що при множинних переломах ребер, дуже болісні відчуття і ускладнене дихання.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 її винуватість у вчиненні кримінального проступку підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів.

З досліджених судом доказів, зокрема з документів, які надані стороною обвинувачення, вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення зареєстровані 04.01.2022 за №0000005, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. До ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_6 за обставинами того, що 06.08.2021 в денну пору доби на території домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , особа на ім`я ОСОБА_4 спричинила останній тілесні ушкодження у виді синців в ділянках верхніх та нижніх кінцівок.

Зі змісту заяви зареєстрованої в ЖЄО за №43 від 04.01.2022 випливає, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просить прийняти міри реагування до її сусідки ОСОБА_4 , яка 06.08.2021 перебуваючи на території домогосподарства, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 в ході раптово виниклого конфлікту нанесла їй декілька ударів дерев`яним брусом в ділянку верхніх і нижніх кінцівок.

Згідно з ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.01.2022 задоволено клопотання дізнавача СД відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ст. лейтенанта поліції ОСОБА_35 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні, що внесено до ЄРДР за 0000005 від 04.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та надано групі дізнавачів СД відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області: лейтенанту поліції ОСОБА_36 та старшому лейтенанту поліції ОСОБА_37 , дозвіл на тимчасовий доступ до кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР №0000155 від 07.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, які знаходяться в приміщенні Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області з можливістю тимчасового вилучення завірених копій документів вказаного кримінального провадження.

Згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13.01.2022 дізнавач на підставі ухвали слідчого судді від 10.01.2022 та зі змісту опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 13.01.2022 зазначено копії матеріалів кримінального провадження №0000155 від 07.06.2021.

Відповідно до витягу з ЄРДР від 07.06.2021 за №0000155 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_4 , яка повідомила, що 06.08.2021 близько 18 години 30 хвилин під час словесного конфлікту її сусідка ОСОБА_6 жителька АДРЕСА_2 забігла на її подвір`я, що за адресою АДРЕСА_1 та спричинила їй тілесні ушкодження.

Згідно із заявою ОСОБА_4 від 06.08.2021, заявниця просить прийняти міри реагування до її сусідки гр. ОСОБА_6 .

Відповідно до заяви ОСОБА_4 надано дозвіл на огляд приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту копії протоколу огляду місця події від 09.08.2021 проведеного на підставі заяви гр. ОСОБА_4 про спричинення їй тілесних ушкоджень зазначено про застосування технічних засобів фіксації цифровий фотоаппарат «Олімпус-vа-170», однак копії з фото до протоколу з кримінального провадження від 07.06.2021 за №0000155 не додано.

Згідно із заявою ОСОБА_6 від 06.08.2021, яка зареєстрована в ЖЕО за №4295 від 06.08.2021, остання просить прийняти міри реагування до її сусідів ОСОБА_4 , яка спричинила її сім`ї тілесні ушкодження у вигляді саден, подряпин.

В судовому процесі досліджено і долучено до матеріалів провадження протоколи проведення слідчих експеремантів та протоколи допитів потерпілої, підозрюваної та свідків, у рамках кримінального провадження №0000155, а саме:

Протокол проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 за участю потерпілої ОСОБА_4 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 вбачається, що експеримент проведено за участю потерпілої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що 06.08.2021 вона знаходилась на вулиці біля свого домогосподарства, сиділа на вулиці на лавці разом зі сватом ОСОБА_38 , просто розмовляли. В цей час з вулиці на її подвір`я забігла сусідка ОСОБА_6 , зі своєю матір`ю ОСОБА_14 , а також забігли двоє малолітніх дітей ОСОБА_13 хлопчик і дівчинка. ОСОБА_12 на подвір`ї ОСОБА_4 підбігла до паркану і почала піднімати під парканом бур`ян, яким ОСОБА_4 прикривала отвір з низу паркану, щоб не виходили курчата і даний бур`ян розкидати по подвір`ю. ОСОБА_26 побачивши це зробила ОСОБА_29 зауваження і попросила припинити хазяйнувати на цьому подвір`ї. У відповідь ОСОБА_29 виразилась до ОСОБА_26 нецензурним образливим словом і вдарила її кулаком правої руки в область нижньої щелепи від чого у ОСОБА_26 випали вставні зуби. Далі ОСОБА_29 почала бити кулаками обох рук в груди ОСОБА_26 і кинула її на землю. ОСОБА_12 продовжувала наносити удари кулаками обох рук в груди ОСОБА_26 яку схопила руками за коси. ОСОБА_12 продовжила наносити численні удари носаками ніг ОСОБА_31 , більшість в груди і в інші частини тіла, тягала, забрала у своєї матері ОСОБА_14 металеву лопатку для взуття, якою била ОСОБА_33 по рукам, грудям, спині. З хати вибіг ОСОБА_20 , який намагався захистити від цього побиття, а також на подвір`я зайшли ще двоє сусідів ОСОБА_23 і ОСОБА_39 , які припинили це побиття. Далі ОСОБА_12 кинула ОСОБА_33 на бровку і на цьому все скінчилось.

Протокол проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 за участю свідка ОСОБА_7 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 19.10.2021 вбачається, що експеримент проведено за участю свідка ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 . Свідок повідомив, що подія відбулася 06.08.2021 приблизно о 18.30 год він почувши крик вийшов на подвір`я і став свідком того, що сусідка ОСОБА_12 б`є його дружину, норами в груди, а та лежить на землі. Повідомив місце де саме відбувалася подія.

Протокол допиту потерпілої від 09.08.2021 ОСОБА_4 ;

Протокол допиту підозрюапної від 08.12.2021 ОСОБА_6 ;

Протокол допиту свідка від 09.08.2021 ОСОБА_7 ;

Протокол допиту свідка від 09.08.2021 ОСОБА_8 ;

Протокол допиту свідка від 19.10.2021 ОСОБА_10 ;

Протокол долпиту свідка від 19.10.2021 ОСОБА_11 ;

Протокол допиту свідка від 08.12.2021 ОСОБА_9 ,

Протокол одночасного допиту осіб від 08 грудня 2021 року між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу одночасного допиту осіб від 08 грудня 2021 року між потерпілою ОСОБА_4 , підозрюваною ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7 , в рамках кримінального проваддення №0000155 на запитання слідчого про обставини, які відомі учасників допиту ОСОБА_4 зазначила, що вийшла на вулицю щоб подивитися чи немає пошти. В цей час по вулиці їхав ОСОБА_40 з яким вона стала розмовляти, при цьому вони сіли на лавочку. В цей час на подвір`я зайшли сусіди ОСОБА_12 з матір`ю ОСОБА_14 а також їх діти. ОСОБА_40 пішов, а ОСОБА_4 зайшла на подвір`я у браму була засунута суха трава. ОСОБА_12 витягала траву з під паркану і цю траву розкидала по подвір`ї. ОСОБА_4 запитала ОСОБА_6 , що ти робиш, а вона вдарила ОСОБА_4 кулаком в зуби, внаслідок чого випав протез. Далі ОСОБА_6 схопила її і почала бити у груди, її мати била лопаткою. ОСОБА_26 впала, ОСОБА_12 била її носаками ніг в груди, в живіт, в плечі та в інші частини тіла. ОСОБА_12 видерла у матері лопатку для взуття і била ОСОБА_4 дуже боляче. ОСОБА_7 повідомив, що будучи у кухні, де відпочивав після роботи, він почув крик, вийшов на подвір`я. Побачив, що ОСОБА_18 лежить на спині на землі, а ОСОБА_12 б`є її носаками ніг в бік. Він схопив ОСОБА_19 за плечі і не міг її відірвати. У ОСОБА_13 була в руці лопатка для взуття якою вона ОСОБА_7 вдарила по голові. Він схопив ОСОБА_19 за волосся та почав її відтягувати від ОСОБА_41 . На подвір`я зайшли два сусіди ОСОБА_23 та ОСОБА_39 . ОСОБА_6 повідомила, що 06.08.2021 вона помітила, що зі сторонни подвір`я ОСОБА_41 на їхнє подвір`я кидалось сміття та бур`яни. ОСОБА_6 зайшла на її подвір`я, в цей час ОСОБА_18 сиділа на лавочці з ОСОБА_38 . ОСОБА_6 зайшла на її подвір`я і в нею в руках була металева лопатка для взуття, якою ОСОБА_6 почала витягувати бур`яни з під паркану, який межує між їхніми домогосподарствами. ОСОБА_18 відразу покинула розмовляти з ОСОБА_38 і зайшла на подвір`я, взяла брусок яким було підперта на її подвір`ї груша і цим бруском почала ОСОБА_6 бити попадаючи в область спини та інших ділянок тіла. Потім ОСОБА_6 відштовхнула ОСОБА_4 від себе. ОСОБА_18 схопила ОСОБА_19 руками за светер і тримала за її одяг, при цьому кричала «Рятуйте». В цей час з літньої кухні вибіг її співмешканець ОСОБА_42 у якого відчувався різкий запах спиртного. Далі ОСОБА_18 та ОСОБА_42 почали обидва ОСОБА_19 бити, а саме схопили за волосся, за светер, тягали та били. Далі з вулиці надійшли мати ОСОБА_14 . Вся подія відбувалася приблизно 20 хвилин. Це припинилося тоді коли на подвір`я зайшов сусід ОСОБА_39 , а також сусід ОСОБА_23 . З приводу отриманих ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, остання зазначила, що проходила судово-медичну експертизу, також зверталася за медичною допомогою до Тростянецької лікарні. Зазначила, що у неї були синці на спині, лівій ягодиці, верхніх і нижніх кінцівок, ці тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_43 , яка била її дерев`яним бруском по спині, ягодицях та в область верхніх та нижніх кінцівок.

Протокол допиту свідка від 23.12.2021 ОСОБА_44 .

Слідчий експеримент за участі підозрюваної ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000155 не проводився.

Згідно з висновком експерта №111, яку розпочато 09.08.2021 та закінчено 11.08.2021 у ОСОБА_6 було виявлено тілесне ушкодження в ділянці спини зліва проекція нижнього краю лопатки по середньо-лопаточній лінії синець фіолетового кольору овальної форми розміром 2,5х5,0см. В ділянці лівої ягодиці згори-донизу спереду-назад розташований широкий синецьсинюшно-рожевого кольору неправильно прямокутної форми розмірами 8,0х17,0см. В середній тритині лівого передпліччя на ліктьовій поверхні синець овальної форми 4,0х5,5см. В нижній третині лівої гомілки на переднє-зовнішній поверхні в косому напрямку спереду-назад і знизу-догори розташований синець фіолетового кольору 4,5х8,0см.

З допиту потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні з приводу тілесних ушкоджень ОСОБА_6 від 16.01.2022 встановлено, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_4 , їхні домогосподарства межують. Між сусідами існують протягом 7 років скандали пов`язані з різними спорами на ґрунті особистих взаємовідносин. 06.08.2021 відбулася подія, з якої ОСОБА_6 помітила, що зі сторони подвір`я ОСОБА_4 на їхнє подвір`я викидався бруд та бур`яни. Вона зайшла на її подвір`я в той час ОСОБА_26 сиділа на лавочці з ОСОБА_45 ОСОБА_29 зайшла на її подвір`я і при цьому в неї в руках була металева лопатка для взуття, якою вона почала витягувати бур`яни з під паркану, який межує між їхніми домогосподарствами.

Відповідно до висновку експерта №8 від 19.01.2022 на основі судово-медичної експертизи по матеріалам кримінального провадження №0000005 від 04.01.2022 (спричинення тілесних ушкоджень громадянці ОСОБА_6 ,1989 року народження) вивчивши протоколи допитів потерпілих, свідків та інших осіб, в тому числі протокол одночасного допиту декількох осіб від 08.12.2021, експерт дійшов підсумку на поставлені слідчим запитання:

1. У громадянки ОСОБА_6 під час судово-медичної експертизи №111 від 09.08.2021 були виявлені тілесні ушкодження у виді множинних синців розташованих в ділянках спини, лівої ягодиці, верхніх і нижніх кінцівок.

2. Усі синці у громадянки ОСОБА_6 мали схожі характеристики, утворились від дії тупих твердих предметів з циліндричною, прямокутною або наближеною до цього контактуючою поверхнею, тобто могли утворитись внаслідок дії (ударів) дерев`яною палкою, дерев`яною штахетиною, дерев`яним бруском. Характеристики усіх перечислених предметів із протоколів допиту не заперечують спричинення ними виявлених у громадянки ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

3. Категорично встановити яким саме твердим тупим предметом із перечислених було спричинено кожне окремо взяте тілесне ушкодження неможливо.

4. Сама громадянка ОСОБА_4 , із протоколу допиту вказує на те, що: «…відібрала в хлопчика ОСОБА_46 дерев`яну штахетину, якою він мене бив і цією штахетиною я відбиваючись від ОСОБА_13 вдарила її по ногам», тобто це не заперечує утворенню синця (синців) саме при цих обставинах.

5. Усі тілесні ушкодження які виявлені при судово-медичній експертизі №111 від 09.08.2021 у громадянки ОСОБА_6 як кожне окремо так і своїй сукупності відносяться до категорії легких, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Відповідно до протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_4 від 15.02.2022, остання повідомила, що 06.08.2021 близько 18:30 години вийшла на вулицю щоб подивитися чи немає пошти. В цей час їхав по вулиці ОСОБА_40 з яким вона стала розмовляти, при цьому вони сіли на лавочку. В цей час на її подвір`я зайшла сусідка ОСОБА_12 , яка витягала траву з під паркану і цю траву розкидала по подвір`ї. ОСОБА_4 запитала ОСОБА_17 що ти робиш і після чого між ними стався конфлікт. В ході вказаного конфлікту ОСОБА_4 нанесла дерев`яною палицею, яку тримала в правій руці, один удар в ділянку верхніх кінцівок та один удар в ділянку нижніх кінцівок ОСОБА_6 . Зазначила, що свою провину у спричиненні тілесних ушкоджень визнає та щиро кається.

Відповідно до безпосередньо дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 15.02.2022 за участю підозрюваної ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та фото-фіксації до нього, підозрювана вказала на місця де остання спричинила тілесні ушкодження громадянці ОСОБА_6 , також відтворила механізм унесення ударів та показала, що взяла дерев`яну палицю та нею нанесла один удар в ділянку верхніх кінцівок та один удар в ділянку нижніх кінцівок ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія слідчий експеримент, проведений 15 лютого 2022 року з участю підозрюваної ОСОБА_4 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих. Вказаний протокол по проведенню слідчого експеримента за участі підозрюваної ОСОБА_4 відповідає вимогам ч.1 ст.103 КПК України, також даний протокол відповідає ст.104 КПК України і в ньому зафіксовано умови та результати слідчого експерименту, під час якого останній були роз`яснені права та обов`язки.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов переконання, що протокол слідчого експерименту від 15.02.2022 у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до безпосередньо дослідженої в судовому засіданні фотофіксації, як додатку до протоколу проведення слідчого експерименту від 15 лютого 2022 року (а. кр. пров. 76), підозрюваною ОСОБА_4 зазначено та відображено на місцевості обставини щодо механізму удару який вона наносила дерев`яною палицею ОСОБА_6 .

Окрім того, як зафіксовано в протоколі вказаної вище слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Підводячи підсумки судового розгляду справи, суд враховує основні засади кримінального судочинства.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчій, прокурор, слідчій суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стаття 323 КПК України встановлює, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конституцією України встановлено права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ст. 17 КПК України - особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй правопорушення підтверджується показаннями потерпілої, яка, зокрема, показала суду, що 06 серпня 2021 року близько 18 години 30 хвилин в селі Олександрівка Гайсинського району Вінницької області, вона зайшла на присадибну ділянку домоволодіння громадянки ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 аби вигорнути траву, напередодні засунуту ОСОБА_4 у паркан що межує між їхніми домоволодіннями. В цей час на присадибну ділянку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з дороги, де спілкувалася зі своїм сватом, зайшла власниця домогосподарства ОСОБА_4 і між ними виникла конфліктна ситуація, з приводу того, що ОСОБА_4 закидає брудом відстань від межі подвір`я ОСОБА_4 до побудованого паркану домоволодіння, де проживає ОСОБА_6 . ОСОБА_4 вдарила її по спині дерев`яним брусом, яким була підперта груша, на що ОСОБА_6 піднялася і відштовхнула ОСОБА_4 від себе, при цьому здійнявся крик, на який прибігли мати ОСОБА_6 ОСОБА_9 та співмешканець ОСОБА_41 - ОСОБА_7 . Стверджує, що ОСОБА_4 вхопила її (потерпілу ОСОБА_6 ) за волосся і разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 наносили її удари. Згодом почувши крики надійшли сусіди ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , і припинили бійку.

Об`єктивно показання потерпілої як в частині обставин, механізму, давності, так і тяжкості заподіяння тілесних ушкоджень, підтверджуються висновками експертів №111 від 11.08.2021, №8 від 19.01.2022, відповідно до яких у ОСОБА_6 при судово-медичному обстеженні було виявлено тілесні ушкодження у виді синців, розташованих в ділянках верхніх та нижніх кінцівок, які належить до легких тілесних ушкоджень. Зокрема, згідно висновку експертизи у ОСОБА_6 було виявлено тілесне ушкодження в ділянці спини зліва проекція нижнього краю лопатки по середньо-лопаточній лінії синець фіолетового кольору овальної форми розміром 2,5х5,0см. В середній тритині лівого передпліччя на ліктьовій поверхні синець овальної форми 4,0х5,5см. В нижній третині лівої гомілки на переднє-зовнішній поверхні в косому напрямку спереду-назад і знизу-догори розташований синець фіолетового кольору 4,5х8,0см. Всі вище вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 не були небезпечні для життя та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, виникли від дії тупих твердих предметів з циліндричною, прямокутною або наближеною до цього контактуючою поверхнею, тобто могли утворитись внаслідок дії (ударів) дерев`яною палкою, дерев`яною штахетиною, дерев`яним бруском, характеристики усіх перечислених предметів із протоколів допиту не заперечують спричинення ними виявлених у громадянки ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (категорично встановити яким саме твердим тупим предметом із перечислених було спричинено кожне окремо взяте тілесне ушкодження неможливо), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 06.08.2021.

Крім того, винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується показаннями свідка ОСОБА_47 , який в судовому засіданні, зокрема, показав, що ОСОБА_12 прийшла на подвір`я ОСОБА_41 , в той час, як вони з ОСОБА_4 сиділи на лавці на вулиці і розмовляли на різні теми, тобто ОСОБА_12 не йшла цілеспрямовано до ОСОБА_41 , а саме на її подвір`я до паркану. Показами свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що ОСОБА_6 пішла на подвір`я до ОСОБА_4 з метою повідгортати бур`ян, яким закриті щілини між парканом, що межує між їхніми домогосподарствами, при цьому ОСОБА_18 знаходилася на вулиці, розмовляла з ОСОБА_38 , а коли ОСОБА_12 почала витягати бур`ян, ОСОБА_4 вбігла на своє подвір`я і вдарила ОСОБА_6 бруском, яким була підперта груша, після чого ОСОБА_12 її відштовхнула і вони обоє попадали.

Також, винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй правопорушення частково підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили конфлікт між потерпілою та обвинуваченою.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на засадах справедливості, виваженості, всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності та взаємозв`язку вважає, що належні та допустимі докази, на які посилалась сторона обвинувачення, доводять у повному обсязі вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з огляду на наступне.

Так, з показів допитаних у судовому засіданні свідків та потерпілої судом встановлено, що між обвинуваченою та потерпілою існують конфлікті неприязні стосунки на побутову рівні.

Разом із тим, суд зважає на те, що поведінка ОСОБА_4 у стосунках із сусідами та оточуючими, не є предметом доказування у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 125 КК України.

Також, суд оцінює критично доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 незаконно проникла на територію домогосподарства ОСОБА_4 , що в свою чергу містить склад кримінального правопорушення, оскільки обставини щодо законності чи незаконності проникнення потерпілою ОСОБА_6 чи її родичами на подвір`я ОСОБА_4 не є предметом доказування у цьому кримінальному провадженні. Стороною захисту протягом розгляду цього кримінального провадження не надано жодного доказу на підтвердження наявності кримінального провадження чи вироку суду про вчинення потерпілою ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ст. 162 КК України.

Щодо протоколів проведення слідчих експериментів із потерпілою і свідком у рамках кримінального провадження №0000155, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч.7 ст.223 КПК України, слідчий експеримент здійснюється з обов`язковою участю не менше двох понятих. Винятком, є випадок застосування безперервного відеозапису ходу проведення даної слідчої дії. Таким чином, при фіксуванні ходу проведення слідчого експерименту, відповідний технічний запис є невід`ємним додатком до протоколу, який спрямований на засвідчення факту, змісту та результатів слідчої дії.

Згідно з положеннями ст.ст. 103 і 104 КПК носій інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані хід і результати слідчої (розшукової) дії, долучається до протоколу і є його невід`ємною частиною.

Враховуючи відсутність відеозапису слідчої дії, як додатку до протоколів слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка в кримінальному провадженні №0000155, суд визнає їх недопустимим доказом, як і до протоколу огляду місця події від 09.09.2021 не додано фото.

Однак, визнання вказаних доказів недопустимими, жодним чином не впливає на доведеність вини обвинуваченої та правильність кваліфікації її дій.

Так, оцінюючи показання потерпілої, свідків, кожного окремо та в сукупності суд вважає, що показання потерпілої, свідків, покази яких приймаються судом до уваги, дані під присягою, за своїм змістом істинні, отримані в судовому засіданні відповідно до вимог КПК України, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні і відповідають фактичним обставинам справи, є допустимими доказами згідно з іншими правилами допустимості доказів. Підстав у потерпілої чи свідків, яких попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, обмовляти обвинувачену, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що твердження обвинуваченої про те, що вона даного правопорушення не вчиняла, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються наведеними вище доказами.

Суд оцінює критично покази свідка ОСОБА_11 , який суду повідомив, що був очевидцем того, як ОСОБА_6 наносила удари ОСОБА_48 , а та лише захищалася, оскільки такі доводи неузгоджуються з показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 і свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які повідомили, що свідок ОСОБА_11 прийшов на місце події після інших, і в той час, за показами інших свідків, ані потерпіла, ані обвинувачена ударів одна одній вже не наносили.

Суд бере до уваги покази свідка ОСОБА_7 як близької особи до обвинуваченої тільки в частині його участі в конфлікті з огляду на його дії під час цього конфлікту ( ОСОБА_7 був учасником виниклого між потерпілою і обвинуваченою конфлікту, та здійснював неправомірні дії: наносив потерпілій тілесні ушкодження). Натомість покази цього свідка, що він не бачив нанесення ударів обвинуваченою потерпілій суд відхиляє, бо ці покази стверджують зацікавленість в результаті судового розгляду та не підтверджені жодним іншим належним доказом і водночас спростовані наведеними вище доказами сторони обвинувачення.

Також суд критично оцінює показання обвинуваченої про те, що під час того, коли вона зайшла на своє подвір`я слідом за ОСОБА_6 , налесла лише один удар останній дерев`яною палицею, з метою захисту після словесного конфлікту. Суд зазначає, що такі твердження обвинуваченої спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме показаннями потерпілої, свідків, протоколом допиту підозрюваної, протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної, висновками експертів.

При цьому, показання обвинуваченої ОСОБА_4 стосовно подій 06.08.2021 суд оцінює, як намагання уникнути відповідальності за вчинений проступок, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами, які між собою повністю узгоджуються і доводять вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень, суд вважає встановленим завдання потерпілій тілесних ушкоджень в спосіб, вказаний потерпілою під час безпосереднього допиту в судовому засіданні, який відповідає, як показам свідків, так і частково відповідає показам самої обвинуваченої, та знаходяться в межах пред`явленого обвинувачення.

Крім того, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не заперечувала той факт, що між нею та потерпілою виникла сварка, при цьому підтвердила, що вона хапала потерпілу за коси, за одяг, вдарила дерев`яною штахетиною по нижніх кінцівках.

Судом перевірено доводи захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 щодо виправдання обвинуваченої та визнання ОСОБА_4 невинною узв`язку з тим, що вона перебувала у стані необхідної оборони.

Так, відповідно до ч. 1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а перевищенням меж необхідної оборони відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Під суспільно небезпечним посяганням варто розуміти спробу заподіяти шкоду охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, або іншої особи, суспільним інтересам або інтересам держави. До таких інтересів належать: життя, здоров`я, особиста і статева свобода, честь і гідність особи, власність, недоторканність житла, а також інші права і законні інтереси особи, яка захищається, або іншої особи.

Кінцевою метою дій того, хто захищається, є захист вищезазначених цінностей. Ця мета досягається шляхом відвернення чи припинення посягання. Захист при необхідній обороні виявляється тільки в активних діях, які за зовнішніми ознаками можуть співпадати з ознаками тих діянь, які передбачені КК (наприклад, заподіяння тілесних ушкоджень).

Визначення стану необхідної оборони в кожному конкретному випадку повинно оцінюватися судом із врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

Отже, виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Дії із зупинення суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. Суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Дана норма є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що «кожний має право захищати своє життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань» (ч.2 ст.27 Конституції України).

Варто враховувати, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 "Про судову практику у справах про необхідну оборону").

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 84 КПК України - доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що під час конфлікту, який спровокований ОСОБА_6 , остання жодних дій, які б свідчили про суспільно-небезпечне посягання, а також реальної загрози заподіяння шкоди життю, здоров`ю обвинуваченої та її майну, з боку потерпілої не було.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_4 про завдання ОСОБА_6 першою удару кулаком в обличчя є необґрунтованим. Крім того, відповідно до показань свідка ОСОБА_34 , яка приїхала на виклик поліції, тілесних ушкоджень на обличчі у ОСОБА_4 не було, не бачили і видимих ушкоджень на обличчі ОСОБА_4 і свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , не підтверджені такі доводи і іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

З показань ОСОБА_4 видно, що остання не заперечувала наявності суперечки між нею та потерпілою, а також те, що її обурив той факт, що ОСОБА_6 самовільно, без будь-якого пояснення, зайшла на подвір`я до ОСОБА_4 і почала там господарювати виймати траву з-під паркану, яку обвинувачена заклала в щілини, щоб не повтікали курчата, і після того зав`язалася словесна суперечка, яка переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_4 схопила потерпілу за волосся, і за одяг, щоб піднятися, після падіння на землю від удару потерпілої, і вдарила її дерев`яною штахетиною по кінцівках. При цьому зазначила, що, захищалася сама та захищала свідка ОСОБА_7 від протиправних дій потерпілої.

Надавши належну оцінку доказам, суд дійшов висновку про те, що сукупність обставин, за яких потерпілій були заподіяні легкі тілесні ушкодження (поведінка ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , яка передувала події, наявність конфлікту між ними, присутність під час конфлікту співмешканця ОСОБА_4 ОСОБА_7 , а згодом матері ОСОБА_6 ОСОБА_9 , сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та доньки і племінника ОСОБА_6 , нанесення удару потерпілій, що призвело до ушкоджень зафіксованих у висновку експерта), свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_4 на спричинення легких тілесних ушкоджень.

Водночас наведені докази та обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 свідчать про те, що остання не зазнала з боку ОСОБА_6 такого суспільно небезпечного посягання, яке б викликало у неї невідкладну необхідність у заподіянні потерпілій шкоди, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання, що виключає перебування ОСОБА_4 в стані необхідної оборони, поведінка потерпілої не була настільки агресивною, щоб обвинувачена сприймала таку поведінку як небезпеку для власного життя, а тому суд вважає, що ОСОБА_4 не перебувала в стані необхідної оборони.

Також, про відсутність суспільно-небезпечного посягання та реальної загрози такого посягання з боку ОСОБА_6 , свідчить те, що жодних погроз вчинення насильницьких дій щодо обвинуваченої та пошкодження її майна не висловлювала, хоча зайшла на подвір`я ОСОБА_4 і почала вигортати металевою лопаткою для взуття бур`яни і траву з-під паркану.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що саме неправомірна поведінка потерпілої ОСОБА_6 викликала гнів у обвинуваченої і призвела до таких дій ОСОБА_4 .

Суд, відповідно до норм КПК України, не вправі витребувати, вимагати від сторони обвинувачення будь-які інші докази, ніж ті, які надані, на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення. Суду також не дозволяється збирання доказів у кримінальному провадженні з власної ініціативи.

Невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_4 та її доводи про необхідний захист, суд розцінює як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності і уникнути справедливого покарання. Її твердження надані під час судових засідань, про те, що саме вона є потерпілою від бійки, і змушена була відбиватися, спростовуються дослідженими та оціненими судом доказами. Інших доказів, які б вказували на непричетність обвинуваченої до інкримінованого їй кримінального правопорушення матеріали справи не містять.

Також варто зазначити, що відповідно до постанови ВС від 25.10.2022 у справі №676/2606/18 (провадження №51-180км22) таке спровоковане насильство, як бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня, не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається ст. 36 КК України.

Дії обвинуваченої суд розцінює саме як умисні та направлені на спричинення тілесного ушкодження потерпілій та наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень потерпілої свідчать про те, що обвинувачена діяла з прямим умислом.

Наведені вище показання потерпілої та свідків, висновки експерта, підтверджують обставини вчинення обвинуваченою інкримінованого їй правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Суд визнає дані докази належними та допустимими, сумнівів у їх достовірності немає.

Посилання сторони захисту на недоведеність умислу обвинуваченої на завдання потерпілій тілесних ушкоджень спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі показами самої обвинуваченої, яка не заперечує сам факт заподіяння нею тілесних ушкоджень потерпілій на ґрунті неприязних відносин, а також показами потерпілої, свідків, дослідженими письмовими доказами.

Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачена заподіяла потерпілій тілесне ушкодження з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої, стороною захисту не надано, не встановлено зазначеної обставини й судом.

Варто зазначити, що сторона захисту в ході розгляду справи заперечувала проти виклику свідків, які були допитані в рамках кримінального провадження №0000155 про обвинувачення ОСОБА_6 , оскільки вони не були допитані під час досудового розслідування в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 . Стосовно цих доводів суд звертає увагу на таке.

Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.01.2022 задоволено клопотання дізнавача СД відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ст. лейтенанта поліції ОСОБА_35 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні, що внесено до ЄРДР за 0000005 від 04.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та надано групі дізнавачів СД відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області: лейтенанту поліції ОСОБА_36 та старшому лейтенанту поліції ОСОБА_37 , дозвіл на тимчасовий доступ до кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР №0000155 від 07.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, які знаходяться в приміщенні Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області з можливістю тимчасового вилучення завірених копій документів вказаного кримінального провадження.

Таким чином, доводи про те, що виклик свідків за клопотанням прокурора, в судове засідання для допиту в суді, в рамках кримінального провадження №0000005 порушує вимоги КПК України суд відхиляє.

Щодо доводів сторони захисту про те, що обвинувачену варто виправдати з урахуванням висновків викладених в постанові ВС від 15.06.2021 у справі №570/1055/19, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На виконання вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав.

Як наголосила ВП ВС, правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), п. 68).

Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 6 ст. 368 КПК).

Зі змісту постанови ВС від 15.06.2021 у справі №570/1055/19 випливає, що визначення стану необхідної оборони в кожному конкретному випадку повинно оцінюватися судом із урахуванням всіх обставин вчиненного кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

В цій справі з урахуванням всіх обставин вчиненного кримінального правопорушення, підтверджених належними і допустимими доказами, не знайшли свого підтвердження доводи сторонни захисту про те, що ОСОБА_4 перебувала в стані необхідної оборони, тоді як висновки суду не можуть грунтуватися на припущеннях.

Відтак суд не вбачає підстав застосування зазначеної постанови ВС 15.06.2021 у справі №570/1055/19, як підставу для виправдання обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 .

Разом з тим, такі пояснення та твердження сторони захисту суд розцінює, як обраний спосіб свого захисту та намір переконати суд у невідповідності очевидних фактів дійсності з метою спростування наявних об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення, які свідчать про її винуватість у вчиненому та уникнення покарання за це.

За твердженнями сторони захисту, під час досудового розслідування у формі дізнання допущено ряд порушень та сфабриковано обвинувачення ОСОБА_4 яка є єдиною потерпілою від конфлікту, що мав місце 06.08.2021.

Однак такі аргументи сторони захисту не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження.

Суд вказує, що особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини порушень і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б давала підстави для висновку про те, що мали місце порушення проведення дізнання. За відсутності будь-якої інформації, яка піддається перевірці, відповідні доводи сторони захисту суд вважає неспроможними.

Що стосується тверджень обвинуваченої про те, що між їхніми родинами багато років триває конфлікт, оскільки потерпіла неодноразово ображала ОСОБА_4 , її чоловік погрожує обвинуваченій фізичною розправою, а також те, що побиття її сусідами було неодноразовими, та що дані обставини слід досліджувати в судовому засіданні, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

А тому, враховуючи зазначені норми ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України, вказані обставини не підлягають дослідженню в межах даного кримінального провадження.

Суд зазначає, що під час судового провадження суд, відповідно до вимог ст.349 Кримінального процесуального кодексу України, дослідив докази у тому обсязі, як про це просили учасники судового провадження. Зокрема, допитав обвинувачену, потерпілу, свідків, дослідив інші надані докази.

Суд не встановив під час розгляду справи грубих порушень положень КПК України органом досудового розслідування, які б потягнули порушення прав та свобод учасників кримінального провадження, що мають інтерес у справі, зокрема стосовно обвинуваченої та потерпілої.

З огляду на викладене обґрунтування, суд вважає, що сторона обвинувачення довела винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні достатніми, належними і допустимими доказами.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, встановив поза розумним сумнівом, співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та неспростовних презумпцій факту доведеності вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і вона повинна нести за це відповідальність.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 року у справі №5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

За таких обставин суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України як умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я, і вина у вчиненні такого повністю доведена в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій громадянці ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що вказане правопорушення класифікується як кримінальний проступок, особу винної, яка раніше не судима, характеризується за місцем проживання позитивно (а.с. 66-68), є особою пенсійного віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченій, що передбачено ст.ст. 66, 67 КК України - судом не встановлено.

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст.125 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 цього проступку, тобто станом на 06.08.2021) умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення по час ухвалення судом вироку щодо неї не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діянь, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за їх вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченої.

За змістом ст. 50 КК України - покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень ч. 2 ст. 53 КК України.

Оцінивши в сукупності докази, суд, призначаючи покарання обвинуваченій враховує те, що раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, досудову доповідь представника уповноваженого органу з питань пробації з інформацією, що характеризує обвинувачену, та вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Суд доходить переконання, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 та враховує, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 зазначив, що: "Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину".

Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід на час ухвалення вироку не застосований, клопотання про його застосування не заявлялося і підстав для його застосування немає.

Відомостей про накладення арешту на майно немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн. (шістсот вісімдесят гривень 00 коп.).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Сторонам кримінального провадження копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1