ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/190/23 Справа № 693/713/21 Категорія: ч.1 ст.122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засіданняОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участі: прокурора обвинуваченого захисника представника потерпілої-адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000125 від 12.07.2021 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлівка Уманського району Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою освітою, працюючого охоронником у ТОВ «Козацька Стріла», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу вирішено не обирати ,-

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що 05 липня 2021 року біля 20 год. 00 хв., знаходячись на території подвір`я домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , наніс останньому удар кулаками рук та іншими частинами тіла по грудях та верхніх і нижніх кінцівках ОСОБА_11 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді садна середньої третини лівої гомілки по передній поверхні, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-01/345 від 23.07.2021 відносяться до легких тілесних ушкоджень та синця верхньої третини правого плеча по передньо - внутрішній поверхні, закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки без зміщення уламків, пошкодженої ротації манжети (пошкодження сухожилка надостьового м`язу справа), що згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-01/345 від 23.07.2021 відносяться до категорії ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 порушує питання про зміну вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, через невідповідність скоєному, яке за своїм розміром є явно несправедливим через його м`якість та призначення останньому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Вважає, що судом неправомірно не враховано обтяжуючу обставину, а саме, скоєння злочину стосовно особи похилого віку, посилаючись на те, що в обвинувальному акті не вказано обтяжуючих обставин, але в обвинувальному акті вказано дату народження потерпілого і це має слугувати фактом скоєння злочину стосовно особи похилого віку і враховуватися судом при винесенні вироку. Також судом не враховано, що обвинувачений не розкаявся, а лише визнав вину, не приніс вибачень потерпілому і в добровільному порядку не відшкодував матеріальної та моральної шкоди. Це свідчить про відсутність каяття зі сторони обвинуваченого та не бажання стати на шлях виправлення та врегулювати стосунки з потерпілим. А відтак судом неправильно застосовано вимоги ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думки представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що суд апеляційної інстанції не може вийти за межі апеляційної скарги, оскільки це погіршити становище обвинуваченого, обвинувачуваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, на виконання положень ст.404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 відповідає.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст.94 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється, тому колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України, як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідає встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і колегією суддів визнається правильною.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно роз`яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , місцевий суд дотримався вищезазначених вимог та в межах Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини цього ж кодексу врахував: ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 визнання своєї вини у вчиненому та відсутність обставин, що обтяжує покарання останнього.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 із застосуванням вимог ст.75 КК України, місцевим судом враховано тяжкість злочину у якому він обвинувачується, його особу, який вину визнав повністю, є раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину, а тому правомірно призначив покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та на підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України поклав на нього ряд обов`язків.

Районний суд достатньо навів переконливі мотиви наявності підстав для застосування положень ст.75 КК України з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті ? виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 про погіршення становища обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Переконливих аргументів, які б доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та на підставі ст.75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та з покладенням ряду обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України через його м`якість в апеляційній скарзі не міститься.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи адвоката ОСОБА_9 щодо неврахування судом такої обтяжуючої обставини, як скоєння злочину стосовно особи похилого віку, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду місцевого суду. При цьому, місцевий суд, з посиланням на норми КПК України, належним чином вмотивував свої рішення з даного приводу.

В апеляційній скарзі представник потерпілого також посилається, що обвинувачений не розкаявся, а лише визнав вину, не приніс вибачень потерпілому і в добровільному порядку не відшкодував матеріальної та моральної шкоди.

На думку колегії суддів дані доводи є необґрунтованими, виходячи з того, що місцевим судом враховано положення ч.2 ст.66 КК України в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , а саме, визнання ним своєї вини у вчиненому. Що ж стосується не відшкодування ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди, як зазначає представник останнього, то колегія суддів виходить з того, що добровільність виконання відшкодування (компенсації) збитків потерпілому є правом обвинуваченого, а не його обов`язком. Тоді як із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим не заявлявся цивільний позов про відшкодування шкоди.

Отже, перевіряючи правильність застосування щодо ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , визначив вид і розмір покарання останньому.

Одночасно колегія суддів звертає увагу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на те, що вимога його апеляційної скарги щодо зміни вироку місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначення останньому покарання у виді обмеження волі, не узгоджується з положеннями п.3 ч.1 ст.407, ч.1 ст.420 КПК України, оскільки покарання, яке просить призначити представник потерпілого є більш суворим ніж призначив суд першої інстанції, тоді як апеляційний суд змінивши вирок, не може призначити обвинуваченому суворіше покарання, призначене судом першої інстанції, так як діє в межах апеляційної скарги і може вийти за її межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст.409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.404, 405, п.1 ч.1 ст.407, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді