Справа № 145/1198/22
Провадження №11-кп/801/285/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ( (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 16.09.2022,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, проживаючого без прописки та реєстрації в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, українця, громадянина України, раніше судимого вироком Замостянського районного суду м. Вінниця від 16 серпня 2012 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 13.12.2016 року з Личаківської ВК №30 Львівської області,

-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Строк відбування ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк тримання під вартою з 16.09.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в розмірі 4244 (чотири тисячі двісті сорок чотири) гривень 29 копійок.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року на тимчасово вилучене майно, після набранням вироком законної сили - скасовано.

Речові докази по справі після набрання вироком суду законної сили, а саме: автомобіль марки "ВАЗ 2101" , д.н.з. НОМЕР_1 , який залишено на відповідальному зберіганні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 - залишено власниці;

запаховий (одорологічний) слід на фланелевій серветці із поверхні внутрішньої рукоятки водійської дверки автомобіля «ВАЗ 2101» з д/н НОМЕР_1 , запаховий (одорологічний) слід на фланелевій серветці із поверхні керма автомобіля «ВАЗ 2101» з д/н НОМЕР_1 , запаховий (одорологічний) слід на фланелевій серветці із поверхні ручки перемикання передач автомобіля «ВАЗ 2101» з д/н НОМЕР_1 , запаховий (одорологічний) слід на фланелевій серветці із поверхні внутрішньої рукоятки передньої пасажирської дверки автомобіля «ВАЗ 2101» з д/н НОМЕР_1 , сліди рук на аркуші паперу формату «А-4» та на фланелеву серветку із зразком запаху ОСОБА_7 із визначенням місця їх зберігання, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів при ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, адреса якого: вул. Гімназійна, 32, м. Немирів Вінницького району Вінницької області - знищено.

Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим 16.08.2012 Замостянським районним судом м. Вінниця за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнившись 13.12.2016 року з Личаківської ВК № 30 Львіської області, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин.

16 вересня 2022 року, близько 03:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та проходячи повз домоволодіння ОСОБА_11 , по АДРЕСА_1 , побачив поряд із даним домоволодінням легковий автомобіль марки «ВАЗ 2101» з д.н. НОМЕР_1 , вартістю відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи 12800 грн., що перебуває у користуванні ОСОБА_10 , після чого у нього виник намір незаконно ним заволодіти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю власниці та сторонніх осіб, які могли б завадити йому здійснити свій намір, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ 2101» з д.н. НОМЕР_1 та, через незачинені водійські дверцята, проник до салону, де виявив відсутність ключів запалення двигуна. Після цього ОСОБА_7 , з метою набуття можливості розпорядитись вищевказаним автомобілем, не заводячи двигун, застосовуючи фізичну силу, умисно, повторно, незаконно, без дозволу ОСОБА_10 поштовхав даний автомобіль від домоволодіння ОСОБА_11 з вул. Польова до вул. Данила Нечая в с. Тростянець в напрямку ставу «Загоруйків», розташованого у цьому ж населеному пункті, розпорядившись у такий спосіб викраденим автомобілем на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 , завдав потерпілій ОСОБА_10 майнового збитку на суму 12800 гривень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Щиро розкаявся у вчиненому та просив не позбавляти його волі.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні 09.12.2022 року підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті. Претензій до обвинуваченого не має та просила його суворо не карати. В подальші судові засідання не з`явилась, подала суду заву, в якій просить справу розглянути у її відсутності.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини злочину і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити. Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 роки та на підставі ст. 76 п.п. 1,2 КК України зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання. В решті вирок залишити без змін.

В доводах скарги посилається на невідповідність призначеного судом ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через недостатнє врахування того, що ОСОБА_7 повністю визнав свою у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, потерпіла ОСОБА_10 не має будь-яких претензій до обвинуваченого і просила суд суворо його не карати. Проте суд, маючи таким чином достатні підстави про призначення йому покарання зі звільненням від його відбування та встановленням іспитового строку, не застосував положення ч. 1 ст. 75 КК України та призначив реальну міру покарання в межах санкції ч. 2ст. 289 КК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 просить вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а саме через м`якість призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зарахувати строк тримання під вартою з 16.09.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи юридичної кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 злочину, посилається на те, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не в повній мірі виконав вимоги закону, надав неправильну оцінку самої особи обвинуваченого, характеру його дій та встановлених у ході судового розгляду обставин вчиненого ним злочину, зокрема, не в повній мірі врахував те, що останній вчинив тяжке умисне кримінальне правопорушення, обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, знову вчинив умисний злочин у період непогашеної судимості за вчинений раніше злочин, що характеризує його як особу схильну до вчинення злочинів, що свідчить про призначення йому м`якого покарання, яке не зможе повною мірою виправити останнього. Також поза увагою суд залишилось те, що він ніде не працює та, не одружений, негативно характеризується за місцем свого проживання, вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану захисником апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також заперечили проти задоволення апеляційної скарги з доповненням прокурора та просили залишити її без задоволення.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав подану прокурором апеляційну скаргу з доповненням до неї та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Просив вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.01.2023 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України - змінити. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зарахувати строк тримання під вартою з 16.09.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Також у зв`язку з цим початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили. В решті просив вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_10 повідомлялася судом про дату , час і місце апеляційного розгляду, проте у судове засідання не з`явилася та не повідомила про поважність причин своєї неявки, а тому за відсутності заперечень прокурора, захисника та обвинуваченого, згідно вимог ч. 4 ст. 405 КПК України судовий розгляд проведено у її відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши ретельно і обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в апеляційних скаргах як прокурором, так і захисником обвинуваченого не оспорюються, а тому перевірці не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного останнім кримінального правопорушення та його особі.

Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції в повній мірі враховано ступінь тяжкості та характер вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, дані, які характеризують особу обвинуваченого. Зокрема, судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, суб`єктивна сторона якого полягає у прямому умислі, враховуючи характер відношення обвинуваченого до наслідків вчиненого.

Досліджені дані про особу ОСОБА_7 , вказують на те, що він проживає без реєстрації та постійного місця проживання, не працевлаштований, раніше судимий, намагання стати на шлях виправлення не є успішним, проте, станом на даний час проявляє навики лідера згуртовувати біля себе осіб, схильних до правопорушень, що стверджується довідкою-характеристикою Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 16.09.2022 року, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, злочин вчинив після відбуття покарання в місцях позбавлення волі і до закінчення погашення судимості.

Судом визнано обставини, які пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом з тим, судом також визнано обставиною, яка обтяжує покарання, згідно ст.67 КК України, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження, досліджені судом дані про особу обвинуваченого, які свідчить про те, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий умисний злочин з урахуванням його відношення до наслідків вчинення злочину та поведінки під час досудового розслідування та судового розгляду, а також враховуючи думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого немає та просила його суворо не карати, тому на переконання апеляційного суду суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про те, що неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і становить небезпеку для суспільства, а тому призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, яке належить відбувати останньому реально. Окрім того, санкцією ч.2 ст.289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такого. А тому, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України, місцевий суд у відповідності до вимог ст.65 КК України, крім наведених вище обставин, вірно взяв до уваги наслідки вчинення злочину, повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, а також наявність непогашеної судимості, у зв`язку з чим правильно та обґрунтовано визначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в цій частині у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.289 КК України без конфіскації майна, з огляду на те, що викрадений автомобіль повернуто власнику і потерпіла не має претензій до обвинуваченого. Таким чином колегія суддів переконана, що саме таке призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, буде сприяти виправленню ОСОБА_7 та попередженню нових злочинів.

А тому, підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду не є слушними доводи апеляційної скарги захисника про недостатнє на його думку врахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повного визнання ним своєї вини у вчиненні злочину, а також встановлені судом обставини, що пом`якшують його покарання, відсутність перебування його на обліках у лікарів, а також думки потерпілої та відсутність претензій до нього, так як всі наведені у скарзі захисника доводи були належним чином окремо та у сукупності враховані місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати йому реально. При цьому, враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції не мав достатні підстави про призначення ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування та встановленням іспитового строку, застосувавши положення ч. 1 ст. 75 КК України. Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині вимог про скасування вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, через м`якість призначеного покарання, колегія суддів апеляційного суду також не вбачає достатніх законних та обґрунтованих підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Як уже зазначалося вище, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , належним чином та в повному об`ємі враховано ступінь тяжкості злочину вчиненому останнім, об`єктивні дані про особу винного, встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також і думку потерпілої, а тому на переконання апеляційного суду призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Окрім того, переглядаючи оскаржуваний вирок, апеляційний суд переконаний, що визначаючи саме такий вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано те, що воно відповідатиме тяжкості правопорушення і не становитиме особистий надмірний тягар для особи. Так, згідно позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Разом з тим, доводи доповнень до апеляційної скарги прокурора дають достатні підстави апеляційному суду для зміни оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою Тиврівського районного суду від 14.11.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 12.01.2023 включно.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Проте, наведені в вимоги залишились поза увагою місцевого суду, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного вироку суд не зазначив про зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою з 16.09.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Отже судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також враховуючи вищезазначене, не може залишитись поза увагою апеляційного суду і те, що місцевим судом в оскаржуваному вироку у даному випадку невірно зазначено про те, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Адже, правильним буде висновок суду про те, що початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили. Про зазначене також наголошував прокурор у судовому засіданні під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

За таких підстав апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 424, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора - задовольнити частково.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України - змінити.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зарахувати строк тримання під вартою з 16.09.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4