Номер провадження 1-кп/754/455/22
У Х В А Л А
Іменем України

31 жовтня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000934 від 19.10.2020 стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 2, 310 ч. 2 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 263 ч. 1, 307 ч. 2, 310 ч. 2 КК України,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

до Деснянського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000934 від 06.02.2019 стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч.2, 310 ч.2 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 263 ч.1, 307 ч.2, 310 ч.2 КК України, (а.п.56), де ухвалою суду було призначено підготовче судове засідання (а.п.58).

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам, передбаченим ст. 290 КПК України, та наявні всі правові підстави. На судовий розгляд викликати сторін кримінального провадження.
Сторона захисту заперечила проти призначення кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до судового розгляду.
Так, захисник ОСОБА_6 своє клопотання про повернення обвинувального акту мотивує тим, що:
- обвинувальний акт містить численні посилання на висновки експертів з розкриттям їх сутності та наведенням висновків, які містяться в документах, що фактично ставить сторону захисту у нерівноправне становище та суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду;
- обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення (ст. 291 ч.2 п.5 КПК України), тобто короткий виклад тексту диспозиції кримінально правової норми, порушення якої інкримінується особі, а повністю дублює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення. Відсутнє чітке формулювання об`єктивної сторони за ст. 307 КПК України та кваліфікуючі ознаки. Не конкретизовані дії обвинувачених, що в сукупності призводить до порушення права на захист обвинуваченого, право обвинуваченого знати в чому його обвинувачують та захищатися від висунутого обвинувачення;
- реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки не містить відомості про наявність ухвал слідчих судді про відмову у наданні дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , у гаражному боксі, в автомобілі, що позбавить сторону захисту в подальшому посилатися на дані судові рішення для з`ясування питання про допустимість доказів, що є порушенням права на захист.
Просила клопотання задовольнити.
Письмове клопотання долучено до матеріалів судового провадження (а.п.120-125).
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 .
Захисник ОСОБА_7 своє клопотання про повернення обвинувального акту мотивує тим, що в обвинувальному акті належним чином не викладені викладені суттєві обставини інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень.
Так, в тексті обвинувального акту за ст. 310 ч. 2 КК України ніде не зазначено, що ОСОБА_4 чи будь-яка інша особа за домовленістю з ОСОБА_4 здійснювали незаконний посів та незаконне вирощування коноплі з метою збуту.
При описанні правової кваліфікації дій ОСОБА_4 , за ст. 310 ч. 2 КК України не зазначено про те, що ОСОБА_4 , або будь-які інші особи за домовленістю з ним мали намір незаконно сіяти та вирощувати коноплю з метою збуту.
У викладених в обвинувальному акті обставинах вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, відсутнє будь-яке описання зазначеного кримінального правопорушення, щодо наркотичних засобів.
Відповідно до обвинувального акту умисел на вчинення злочинів пов`язаних зі збутом наркотичних засобів мав лише ОСОБА_3 , який залучив до вчинення злочину ОСОБА_4 . В обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_4 про мету своїх дій.
Також, в обвинувальному акті, не описано:
- який саме план було розроблено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також що вони діяли з метою збуту наркотичних засобів, з урахуванням того, що в сторона обвинувачення зазначає про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розробили план спільних дій та розподілили ролі;
- що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зберігали (мають будь-яке відношення) вилучені під час обшуку речовини, що вони мали на меті їх збут, тобто взагалі не описано жодних обставин розслідуваного злочину. Не зрозуміло у кого виник умисел на збут наркотичних засобів та хто кого втягнув, хто був обізнаний про злочинну мету щодо збуту наркотичних засобів, а хто ні;
- з ким за попередньою змовою групою осіб діяв ОСОБА_4 з метою перевезення канабісу, звідки він перевозив канабіс до місця свого проживання, кому він мав його збути та з яких причин не довів свій злочинний умисел до кінця. Зазначені обставини не описуються в обвинувальному акті як встановлені факти вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 ;
- з ким за попередньою змовою діяв ОСОБА_8 , коли він вступив у зазначену «попередню змову», в чому полягала «попередня змова».
В обвинувальному акті описано факт проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , але не зазначено коли ОСОБА_3 розпочав зберігати канабіс, масою 30,27 г., де та коли він його отримав, коли він вступив у змову з ОСОБА_4 , щодо зберігання з метою збуту зазначеного наркотичного засобу, яка роль у цьому злочині ОСОБА_4 , що він повинен був робити відповідно до їх домовленостей, кому ОСОБА_9 та ОСОБА_4 планували збути зазначений наркотичний засіб.Не зазначено хто, коли, у який спосіб та де виготовив 30,27 г. речовини рослинного походження. Не зазначено коли, у який спосіб, з якого місця ОСОБА_3 перевіз зазначені речовини. Якщо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розподілили між собою наркотичний засіб канабіс, вагою 30,27 г, то в яких розмірах, що та хто планував з ним робити.
Реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки в ньому не зазначено ким та коли прийнято рішення про проведення невідкладних обшуків.
Просив клопотання задовольнити.
Письмове клопотання долучено до матеріалів судового провадження (а.п.178-216).
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_7 .
Крім того, захисник ОСОБА_7 звернувся до суду з наступними клопотаннями, а саме:
-про скасування запобіжного заходу у виді застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 з посиланням на те, що відпали обставини, які давали підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та минув строк дії ухвали слідчого судді про застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді застави(а.п.178-179);
-про виклик свідків та витребування документів, а саме матеріалів справ Шевченківського районного суду м. Києва щодо надання дозволів на проведення обшуків (які слугували підставою для проведення обшуків).
Просив клопотання задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника ОСОБА_7 .
Прокурор заперечив проти клопотань захисника ОСОБА_7 щодо запобіжного заходу з посиланням на те, що строк дії запобіжного заходу не сплинув та не відпали підстави його застосування. Щодо клопотання про допит свідків та витребування документів заперечив з посиланням на те, що клопотання є необґрунтованим та передчасним.
Захисник ОСОБА_6 клопотання захисника ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у виді застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 підтримала в повному обсязі, а клопотання щодо допиту свідків та витребування документів в частині витребування документів.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника ОСОБА_6 .
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, оглянувши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до висновку про повернення обвинувального акта прокурору за наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 314 ч.3 п.3 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, передбаченими ст.7 КПК України, таким як верховенство права і законність.
Відповідно до ст. 3 ч.1 п. 13 обвинувачення, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ст. 110 ч.4 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Таким чином, відповідно до норм КПК України обвинувальний акт це процесуальний документ про закінчення досудового розслідування, який відповідно до ст. 291 КПК України складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Норма ст. 291 ч.2 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені пп. 1-9 цієї частини вказаної статті.
Дослідивши обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд приходить до висновку, що він не відповідає вимог ст. 291 ч.2 КПК України.
Так, відповідно до ст. 291 ч.2 п.5 КПК України обвинувальний акт повинен містити:
- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими;
- правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
- формулювання обвинувачення.
З викладеної норми закону вбачається, що обвинувальний акт повинен містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.
За змістом ст. 291 КПК обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначаються в обвинувальному акті у формі викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Об`єктивна сторона злочину викладається з посиланням на конкретні дії (бездіяльність) обвинуваченого, що ставляться йому в провину, які б відповідали диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність та вказували б на наявність у діянні складу злочину. Дотримання стороною обвинувачення вказаних вимог процесуального закону щодо змісту обвинувального акта створює необхідні умови для реалізації права особи на справедливий суд та ефективний захист від висунутого обвинувачення.

В даному випадку під час підготовчого судового засідання було встановлено, що в кримінальному провадженні №0000934 від 06.02.2019 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення викладено у неконкретній та суперечливій формі.

Так, в тексті обвинувального акту за ст. 310 ч. 2 КК України ніде не зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чи будь-яка інша особа за домовленістю з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювали незаконний посів та незаконне вирощування коноплі з метою збуту.
При описанні правової кваліфікації дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ст. 310 ч. 2 КК України не зазначено про те, що вони або будь-які інші особи за домовленістю з ними мали намір незаконно сіяти та вирощувати коноплю з метою збуту.
У викладених в обвинувальному акті обставинах вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, відсутнє будь-яке описання зазначеного кримінального правопорушення, щодо наркотичних засобів.
Відповідно до обвинувального акту умисел на вчинення злочинів пов`язаних зі збутом наркотичних засобів мав лише ОСОБА_3 , який залучив до вчинення злочину ОСОБА_4 . В обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_4 про мету своїх дій.
Також, в обвинувальному акті, не описано:
- який саме план було розроблено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також що вони діяли з метою збуту наркотичних засобів, з урахуванням того, що в сторона обвинувачення зазначає про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розробили план спільних дій та розподілили ролі;
- що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зберігали (мають будь-яке відношення) вилучені під час обшуку речовини, що вони мали на меті їх збут, тобто взагалі не описано жодних обставин розслідуваного злочину. Не зрозуміло у кого виник умисел на збут наркотичних засобів та хто кого втягнув, хто був обізнаний про злочинну мету щодо збуту наркотичних засобів, а хто ні;
- з ким за попередньою змовою групою осіб діяв ОСОБА_4 з метою перевезення канабісу, звідки він перевозив канабіс до місця свого проживання, кому він мав його збути та з яких причин не довів свій злочинний умисел до кінця. Зазначені обставини не описуються в обвинувальному акті як встановлені факти вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 ;
- з ким за попередньою змовою діяв ОСОБА_8 , коли він вступив у зазначену «попередню змову», в чому полягала «попередня змова».
В обвинувальному акті описано факт проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , але не зазначено коли ОСОБА_3 розпочав зберігати канабіс, масою 30,27 г., де та коли він його отримав, коли він вступив у змову з ОСОБА_4 , щодо зберігання з метою збуту зазначеного наркотичного засобу, яка роль у цьому злочині ОСОБА_4 , що він повинен був робити відповідно до їх домовленостей, кому ОСОБА_9 та ОСОБА_4 планували збути зазначений наркотичний засіб.Не зазначено хто, коли, у який спосіб та де виготовив 30,27 г. речовини рослинного походження. Не зазначено коли, у який спосіб, з якого місця ОСОБА_3 перевіз зазначені речовини. Якщо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розподілили між собою наркотичний засіб канабіс, вагою 30,27 г, то в яких розмірах, що та хто планував з ним робити.
Таким чином, зі змісту обвинувального акту вбачається відсутність конкретизації дій обвинувачених, тобто об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, які інкримінують обвинуваченим та їх кваліфікуючі ознаки.
Суд звертає увагу на те, що викладення обвинувачення у неконкретній та суперечливій формі порушує право обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на справедливий судовий розгляд в аспекті забезпечення йому права на захист.

Крім того, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення (ст. 291 ч.2 п.5 КПК України), тобто короткий виклад тексту диспозиції кримінально правової норми, порушення якої інкримінується особам, а лише дублює виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень.
Право підозрюваного (обвинуваченого) на захист - це сукупність наданих йому законом повноважень для спростування підозри або обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Забезпечення підозрюваному, обвинуваченому права на захист є однією з основних засад судочинства в Україні (ст. 59, ч.2 ст. 63, п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 20 КПК України).

Порушення права на захист завжди означає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і є однією з беззаперечних підстав для скасування вироку та інших рішень у провадженні.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10. 2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79).

Окрім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акта в кримінальному провадженні №0000934 від 06.02.2019 стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч.2, 310 ч.2 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.263 ч.1, 307 ч.2, 310 ч.2 КК України, прокурору, який направив його до суду, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.
Клопотання захисника ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у виді застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Так, відповідно до норм ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

При застосуванні запобіжного заходу у виді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , під час досудового розслідування, слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва 28.11.2020 був застосований запобіжний у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 грн. Також, на ОСОБА_4 були покладені обов`язки, передбачені ст. 194 ч.5 КПК України, строком на два місяці.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

В даному випадку запобіжний захід у виді застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не припинений, а тому підстави для повернення застави заставодавцю відсутні.

За викладених обставин у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення застави слід відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про допит свідків та витребування документів не підлягає розгляду, оскільки судом прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору та буде розглянуто судом, в разі, направлення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000934 від 19.10.2020 до суду.

Заперечення захисника ОСОБА_6 на ухвали слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2020 про надання дозволу на проведення обшуку гаражного боксу № НОМЕР_1 , який розміщений за адресою: м. Київ,вул. Пухівська,2 (ЄУНСС 761/39501/20) та (ЄУНСС 761/39506/20) про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля SUZUKI, н.з. НОМЕР_2 , долучені до матеріалів судового провадження, оцінка даним доказам буде надана відповідно до вимог ст. 94 КПК України, після безпосереднього дослідження у судом у відповідності до ст. 23 КПК України, в разі направлення обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000934 від 19.10.2020 до суду.
Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

у х в а л и в :

клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту - задовольнити.
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні №№0000934 від 19.10.2020 стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 2, 310 ч. 2 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 263 ч. 1, 307 ч. 2, 310 ч. 2 КК України повернути прокурору Київської міської прокуратури, який направив його до суду.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у виді застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Повний текст ухвали буде оголошений 02.11.2022 о 13:45год.

Суддя: ОСОБА_1