Справа № 466/1550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/67/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 січня 2023 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000030 22 жовтня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 28, п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 29 січня 2023 року по 29 березня 2023 року включно.

Своє рішення відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд мотивував тим, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу не зменшилися і не перестали існувати.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на те, що обраний йому запобіжний захід є занадто суворим.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 січня 2023 року та застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В свою чергу, в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що прокурор не навів переконливих доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 з огляду на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень може ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 належним чином виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Акцентує, що обвинувачений має постійне місце проживання і міцні соціальні зв`язки із родиною та сім`єю (мама, тато, двоє дітей, дружина).

Також зазначає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 не підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Крім цього, звертає увагу на те, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 звернувся із заявою про відвід судді ОСОБА_1 , як члена колегії суддів, що розглядає дане кримінальне провадження, однак таку, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 січня 2023 року визнано необґрунтованою і відмовлено в її задоволенні.

Ставить під сумнів дотримання положень ч.3 ст. 35 КПК України щодо визначення судді ОСОБА_1 для розгляду справи як судді чи як члена колегії суддів, що розглядає дане кримінальне провадження.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суд м. Львова від 20 січня 2023 року в частині відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або заставу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора про їх заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність такого, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні, які також слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились.

Отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційних скарг, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 з врахуванням тяжкості інкримінованих йому за ч.3 ст. 28, п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 345 КК України кримінальних правопорушень, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого та мотивів прокурора, оскільки є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення у яких обвинувачується, а відтак, недостатнім є застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, в тому числі і цілодобового домашнього арешту та застави, розмір якої, у відповідності до положень п.2 ч.4 ст. 183 КПК України обґрунтовано не визначено в оскаржуваному рішенні, з огляду на вчинення обвинуваченим злочину який спричинив загибель людини.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність вищезазначених ризиків, та приходить до висновку, що протиправна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 і надалі має свій раціональний зміст та високий ступінь імовірності.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

А відтак, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Передчасними є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого в частині оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а відповідна оцінка діянню особи здійснюється судом лише під час ухвалення за результатами розгляду кримінального провадження остаточного судового рішення.

Покликання захисника адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця і міцних соціальних зв`язків, на думку колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити останньому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі на цілодобовий домашній арешт чи заставу, оскільки такий, не гарантуватиме запобігання встановленим ризикам.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Що стосується покликання захисника про порушення, на його думку, вимог законодавства при визначенні складу суду та щодо вирішення відводу судді ОСОБА_1 , то колегія суддів не дає оцінку доводам апелянта з цього приводу, оскільки такі не є предметом перевірки у відповідності до положень ст. 422-1 КПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 січня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4