ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3567/22 Справа № 205/6205/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений протягом періоду відбування покарання демонстрував поведінку, яка вказує на відсутність позитивних зрушень у його свідомості і не характеризує засудженого як такого, що реально став на шлях виправлення, оскільки ОСОБА_9 має лише 3 заохочення та 4 дисциплінарні стягнення, характеризується посередньо, не завжди сумлінно ставиться до вимог персоналу установи виконання покарань, у зв`язку з чим суд не знайшов підстав для задоволення клопотання та застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі захисник і інтересах засудженого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання задовольнити та звільнити засудженого умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на незаконніть, необґрунованість та передчасність судового рішення. Зазначає, що ОСОБА_9 мав лише 4 дисциплінарні стягнення та 3 заохочення. При цьому, останнім заохоченням з засудженого були зняті всі стягнення та станом на 20.10.2022 він вважався таким, що не має стягнень, на підставі п. 14 ст. 314 КВК України. Вказує на те, що засуджений, перебуваючи у ДУ «Стрижавська виправна колонія № 81» був працевлаштований у промисловій зоні, а після його переведення до ДУ «Дніпровська виправна колонія № 89» не працював за станом здоров`я та за відсутністю вакансій, однак дотримувався умов відбування покарання, проте суд, відмовляючи у задоволенні клопотання, не дослідив повно та всебічно ці обставини, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, тому просить ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_9 засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду від 19.03.2019 за ч. 3 ст. 185, із застосування положень ч. 1, 2, 4 ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі.
Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_9 з 12.06.2019 р. знаходиться в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 16.04.2023 р.
За час відбування покарання характеризується посередньо, з 29.08.2022 проходить курс лікування в Спеціалізованій туберкульозній лікарні при ДУ «Дніпровська виправна колонія № 89», має 4 стягнення, 3 заохочення, залучений до програми диференційованого виховного впливу.
Згідно наданих матеріалів 28.12.2021. комісією установи засудженому відмовлено в умовно-достроковму звільненні, як щодо особи, яка не довела свого виправлення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_9 не довів свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки з часу перебування в установі виконання покарань з 12.06.2019 має лише 3 заохочення та 4 дисциплінарні стягнення, характеризується посередньо, не завжди сумлінно ставиться до вимог персоналу установи виконання покарань, через що у колегії не має підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично доводить своє виправлення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки за весь час довготривалого відбування покарання засуджений має лише 3 заохочення. Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.
З огляду на вищевикладене, доводи засхисника не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407,411, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4