Номер справи 703/389/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонного суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2020 під №0001397, за клопотанням слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку із вчиненням особою у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азейбаржанської РСР, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_4 24 грудня 2020 року о 20 годині 48 хвилин, перебуваючи у невстановленому місці, за допомогою власного мобільного телефону IMEI 1: НОМЕР_1 , обладнаного сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , зателефонував на спецлінію «102» та повідомив завідомо неправдиву інформацію, яка не відповідає дійсності, про підготовку вибуху приміщення Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (назва відділу на даний час - відділ поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області), що розташоване по вул. Перемоги, 13, в м. Сміла Черкаської області. За результатами перевірки повідомлення ОСОБА_4 про підготовку вибуху, вибухових пристроїв, вибухових речовин в приміщенні та на території Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області (назва відділу на даний час - відділ поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області) не виявлено, що підтверджує неправдивість інформації, що була повідомлена ОСОБА_4 .

Дії ОСОБА_4 мають ознаки суспільно-небезпечного діяння, яке кваліфікується як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншим тяжким наслідкам, за що передбачена відповідальність відповідно до вимог ч.1 ст.259 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, оскільки під час досудового розслідування встановлено, що він вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності.

Під час судового розгляду особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 , психічний розлад якого не перешкоджає його участі в судовому засіданні, у присутності його законного представника та захисника, не заперечував обставин, які викладені у фабулі клопотання прокурора та проти застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у зв`язку з вчинення суспільно-небезпечного діяння, однак просив застосувати такі заходи у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги. Крім того зазначив, що подій вчинення ним суспільно-небезпечного діяння не пам`ятає. Після прослуховування під час судового розгляду аудіозапису повідомлення про підготовку вибуху, повідомив, що голос на даному записі схожий на його.

Законний представник та захисник проти задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, не заперечували, при цьому захисник просив застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім того, під час судового розгляду прокурором надані письмові докази, які безпосередньо досліджені судом та у повній мірі підтверджують обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, а саме:

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 24 грудня 2020 року, відповідно до якого, слідчим 24 грудня 2020 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.259 КК України. Під час затримання ОСОБА_4 , у присутності понятих та захисника, проведено його особистий обшук, у ході якого виявлено та вилучено: у лівій кишені куртки мобільний телефон «Ergo», чорного кольору з червоними деталями, IMEI 1: НОМЕР_1 , в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 . Даний мобільний телефон з сім-карткою поміщено до сейф-пакету №ЕХР0381904;

- заяву ОСОБА_4 , відповідно до якої, останній добровільно надав слідчому для огляду власний мобільний телефон «Ergo», при цьому претензій не мав;

- протокол огляду предмету від 25 грудня 2020 року з фототаблицею, відповідно до якого, слідчий, у присутності понятих, 25 грудня 2020 року в період часу з 17 години 00 хвилин по 17 годину 40 хвилин провів огляду спеціального пакету Національної поліції України ЕХР0381904, у якому знаходився мобільний телефон «Ergo», модель F181, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_4 . У ході огляду встановлено, що в даному телефоні находиться сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 . Крім того, у папці телефону «Виклики» наявний виклик на спеціальну лінію «102», який здійснений 24 грудня 2020 року о 21 годині 08 хвилин, тривалість виклику 00:00:43;

- постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 25 грудня 2020 року, відповідно до якого, слідчим визнано мобільний телефон «Ergo», IMEI: НОМЕР_1 , картку оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , речовими доказами у кримінальному провадженні;

- протокол огляду речових доказів від 25 грудня 2020 року, відповідно до якого, слідчий 25 грудня 2020 року в період часу з 16 години 30 хвилин до 17 години 55 хвилин здійснила огляд DVD-диску з аудіозаписом. При відкритті слідчим встановлено, що тривалість аудіозапису становить 3 хвилин 01 секунда. При прослуховуванні запису встановлено, що в розмові приймає участь дві особи, які позначені як: Особа 1 - представник поліції; Особа 2 - особа, яка телефонує до поліції. Розмова між вказаними особами відбулася наступного змісту: Особа 1: «поліція Черкаської області оператор 102 (нерозбірливо)»; Особа 2 (російською мовою): «алё здраствуйте, я вам звонил от не могу уснуть как меня полиция достала Смелянская, я наверное вернусь к терорам, я эту Смелянскую полицию подорву, я ОСОБА_7 , можете меня проверить, я щас вам скажу…»; Особа 1: «ви звертались на АДРЕСА_3, була зареєстрована ваша заява»; Особа 2 (російською мовою): «ну я уже на пределе, всё я непределе, мне жить надоело, я эту Смелянскую полицыю подорву, мне жить надоело, вот я вам серьёзно говорю, меня все знают в полиции и меня обкрадала полиця всё, алё»; Особа 1: «заспокойтесь, ви в самому місті Сміла?»; Особа 2 (російською мовою): «вы записываетет меня?»; Особа 1: «ви в місті Сміла чи род…»; Особа 2 (російською мовою): «пожалуйста, я не могу даже, у меня копейки нема, я з голоду умираю, я не могу в Смелу приехать даже, заявление на полицию написать, шо меня обкрадала полиця, приежели мне угрожали, оставили бумажку мне, шо я 50 гривен должен …, никакие я деньги платить не буду, я быстрее их выйму я их у … у меня статья с армии, я покалечился, у меня голова покалеченая с армии, у меня статья 7б, я их уб`ю, уб`ю, пожалуйста зафиксируйте это, потомучно надоело добиваюсь справедливости»; Особа 1: «адреса!»; Особа 2 (російською мовою): «пожалуй ста но хоть…»; Особа 2: «адреса!»; Особа 2 (російською мовою): «господи, прежде чем я умру я отомщу полиции, я отомщу полиции, прежде чем умру»; Особа 1: «заспокойтесь!»; Особа 2 (російською мовою): «пожалуйста, если вы хоть добре люди сделайте что-нибудь, накажите их воров, то что меня обокрала полиця и калеку оставили»; Особа 1: «в селі Ротмістрівка знаходитесь?»; Особа 2 (російською мовою): «Я … не надо мне ментом присылать ко мне, я …»; Особа 1: «де ви знаходитесь, село Ротмістрівка?»; Особа 2 (російською мовою): «Я сей час вам расскажу, я ОСОБА_7 , приписан в АДРЕСА_1 , а живу, проживаю АДРЕСА_3 »; Особа 1: «таак»; Особа 2 (російською мовою): «только не надо мне ментов присылать, чтобы они мне поять пугали, поять штрафы выписывали, бо я выйду с топором»; Особа 1: «заспокойтесь, будь-ласка, добре!»; Особа 2 (російською мовою): «да девушка, спасибо вам большое, я уже хочу умереть»; Особа 1: «заспокойтесь!»; Особа 2 (російською мовою): «я не умру пока не отомщу, пока я не отомщу я не умру отомщу, а потом умру»; Особа 1: «заспокойтесь будь-ласка, ви мене чуєте?»; Особа 2 (російською мовою): «не успокоюсь»;

- постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 25 грудня 2020 року, відповідно до якого, слідчим визнано DVD-диск з аудіозаписом розмови ОСОБА_4 на лінію «102» речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, під час судового розгляду, за клопотанням прокурора, судом, у присутності учасників провадження, здійснено відтворення аудіозапису з DVD-диску. У ході прослуховування вказаного аудіозапису судом встановлено, що між двома особами відбувається розмова, при цьому одна особа приймає телефонний дзвінок, як представник поліції, а інша особа повідомляє про вчинення нею певних дій. Зафіксована на даному аудіозаписі розмова є ідентичною розмові, яка зафіксована у протоколі огляду речових доказів від 25 грудня 2020 року, під час якого слідчий здійснив огляд DVD-диску з аудіозаписом.

Таким чином, у судовому засіданні, шляхом дослідження доказів, встановлено, що 24 грудня 2020 року мало місце суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.259 КК України, а саме - завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншим тяжким наслідкам, яке вчинене саме ОСОБА_4 .

Разом з тим, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини викладеної у п.18 справи "G.v.France", п.39 "Halilovic v.Bosnia and Herzegovina", почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 13 січня 2021 року №6, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, ОСОБА_4 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну з епізодичним типом перебігу, наростаючим змішаним дефектом особистості, з актуальною психотичною галюцинаторно-маячною симптоматикою, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні.

З огляду на виявлені психопатологічні феномени а саме прояви виражених негативних дефіцитарних особистісних змін у межах шизофренічного процесу, враховуючи виявлену актуальну психотичну галюцинаторно-маячну симптоматику, грубі розлади критичних і прогностичних функцій, відсутність будь-якого психіатричного супроводу за місцем проживання, можна прийти до висновку, що ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст.94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Наведені у вищевказаному висновку експерта обставини надають суду достатні підстави визнати ОСОБА_8 неосудним.

Відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи №6 від 13 січня 2021 року, на час вчинення суспільно-небезпечного діяння та на час проведення експертизи ОСОБА_4 страждав на психічний розлад, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. Тобто, у ОСОБА_4 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання), так і інтелектуальної й вольової ознак юридичного критерію (нездатність усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними).

Саме на підставі вказаних обставини, суд зробив висновок про вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

Разом із тим, враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих дій, які необхідно вчинити для доведення кримінального правопорушення до кінця. Юридична оцінка суспільно-небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне виключити з фабули обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння, яка зазначена у клопотанні, посилання прокурора на мету, мотиви та форму вини ОСОБА_4 , а саме наступне твердження: «реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення правоохоронним органам про підготовку вибуху, достовірно знаючи про неправдивий характер поширюваної ним інформації, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху та паніки у населення та порушить їх нормальний ритм життя та громадський спокій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання».

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії, або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусовий захід медичного характеру - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно ч.3 ст.94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, у стані неосудності, при цьому, за своїм психічним станом потребує примусового лікування, суд вважає за необхідне застосувати щодо нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і під час його судового розгляду, не застосовувалися та підстав для його застосування суд не вбачає.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Судові витрати у провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 19, 93, 94, 259 КК України, ст. ст. 372, 395, 503, 512, 513 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого, погоджене прокурором, про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з вчиненням ним у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон «Ergo» ІМЕІ - НОМЕР_1 із сім-картою оператора Київстар з абонентським номером НОМЕР_2 , залишити за належністю ОСОБА_4 , звільнивши останнього від зобов`язань за зберігальною розпискою після набрання ухвалою законної сили;

-DVD-R диск із записом розмови залишити у матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не оскаржено, а у разі оскарження - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошений о 08 год. 10 хв. 22 березня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1