Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/95/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000431 від 03.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва звернувся з клопотанням старший слідчий СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000431 від 03.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В обґрунтування клопотання вказав, що в провадженні Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000431 від 03.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді начальника Управління транспортних перевезень Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», будучи членом Конкурсної комісії для проведення конкурсу з розподілу дозволів Європейської конференції Міністрів транспорту, здійснюючи функції представника влади, а також постійно обіймаючи в органах державної влади посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, відповідно до примітки 1 статті 364 КК України є службовою особою.

У період здійснення функцій представника влади, ОСОБА_4 , в 2022 році входив до складу комісії Європейської конференції Міністрів транспорту з проведення конкурсу та видачі дозвільних документів, які надають право на використання автомобільного транспортного засобу автомобільного перевізника - резидента для міжнародного автомобільного перевезення вантажу або проїзду без вантажу територією іноземних держав - членів ЄКМТ впродовж визначеного в ньому строку.

Так, ОСОБА_4 як член комісії з проведення конкурсу ЄКМТ, відповідно до Порядку проведення конкурсу та видачі дозвільних документів Європейської Конференції Міністрів Транспорту, затверджений Наказом Міністерства транспорту України 20.08.2004 № 757 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України 11.09.2015 № 362) вираховує остаточну кількість дозволів ЄКМТ з урахуванням кількості виданих та повернених перевізником дозволів для перевезень вантажів по територіях країн, що встановили обмеження щодо в`їзду на свою територію за дозволами ЄКМТ, на автомобільні транспортні засоби категорії «ЄВРО - 4 безпечний» або вищих екологічних категорій за І-ІІІ квартали поточного року, вираховує кількість здійснених автомобільними перевізникам рейсів за дозволами ЄКМТ згідно з відомостями, внесеними до бортових журналів, за І-ІІІ квартали поточного року, а також кількість автомобілів перевізника відповідної категорії та штрафних балів автомобільного перевізника. Також ОСОБА_4 вираховує розподіл прав роботи до країн, що встановили обмеження щодо в`їзду на свою територію за дозволами ЄКМТ за відповідною формулою.

У вказаний період часу ОСОБА_4 разом зі своєю сестрою ОСОБА_7 , організували протиправний механізм вимагання та отримання неправомірної вигоди від суб`єктів підприємницької діяльності за сприяння та безперешкодний розподіл прав роботи до країн, що встановили обмеження щодо в`їзду на свою територію за дозволами Європейської конференції Міністрів транспорту (ЄКМТ).

Так, на початку жовтня 2022, точного часу досудовим слідством не встановлено, у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди від суб`єктів підприємницької діяльності за сприяння та безперешкодний розподіл прав роботи до країн, що встановили обмеження щодо в`їзду на свою територію за дозволами Європейської конференції Міністрів транспорту (ЄКМТ) від ОСОБА_8 , який діяв в інтересах (за довіреністю) фізичної особи підприємця, міжнародного вантажного перевізника ОСОБА_9 .

Так, ФОП ОСОБА_9 , подав документи в електронну систему «Шлях» для участі у конкурсі з розподілу книжок Європейської конференції Міністрів транспорту. Конкурс Європейської конференції Міністрів транспорту відбувається один раз на рік, учасниками даного конкурсу є міжнародні вантажні перевізники, які мають у своєму автопарку від 5 сідельних тягачів класу екологічності «Євро 5» або «Євро 6». Дозвіл ЄКМТ це документ, який надає право на використання автомобільного транспортного засобу автомобільного перевізника або проїзду без вантажу територією іноземних держав членів ЄКМТ. На сьогодні членами ЄКМТ є 43 європейські країни, дозвіл ЄКМТ дає право цілий рік їздити в ці країни та використовувати його як багаторазовий. Існує 5 країн учасниць ЄКМТ, що встановили обмеження щодо в`їзду на свою територію за дозволами ЄКМТ, а саме: російська федерація, Угорщина, Італійська Республіка, Республіка Австрія та Грецька Республіка. Для того, щоб поїхати в дані країни за дозволом ЄКМТ необхідно додатково отримати право на роботу в одній з цих країн. Право на роботу ставиться у вигляді спеціального штампу на дозволі ЄКМТ. Згідно пунктом 5, IV розділу «Порядку проведення конкурсу та видачі дозвільних документів Європейської Конференції Міністрів Транспорту» затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №757 від 20.08.2004 передбачено, що розподіл прав роботи до країн, що встановили обмеження щодо в`їзду на свою територію за дозволами ЄКМТ здійснюється за формулою окремо для кожного права.

В подальшому, з метою реалізації задуманого злочину, ОСОБА_7 , вступила з ОСОБА_4 у злочинну змову шляхом пособництва, погодилась сприяти вчиненню кримінального правопорушення та повідомила ОСОБА_8 , що може допомогти в безперешкодному отримані дозволу ЄКМТ та права на роботу, яке додатково надається до дозволу ЄКМТ (право на роботу в Грецькій Республіці), за що ОСОБА_10 повинен буде сплатити 1500 доларів США, на що ОСОБА_8 повідомив що йому необхідний час для міркування та прийняття відповідного рішення.

Після вищевказаної розмови, ОСОБА_8 звернувся до Служби безпеки України з відповідною заявою щодо вимагання у нього неправомірної вигоди ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

В подальшому, будучи особою, яка відповідно до законодавства залученою у межах кримінального провадження до конфіденційного співробітництва, продовжив спілкування із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

В подальшому, відбувся розподіл дозволів на міжнародні перевезення від країн-учасниць Європейської Конференції Міністрів транспорту на 2023 рік та відповідно до Наказу Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Розподілу дозволів ЄКМТ серед українських перевізників на 2023 рік № 943 від 19.12.2022, ФОП ОСОБА_9 видано 1 дозвіл ЄКМТ ЕВРО 6 та 1 право на роботу в Грецькій Республіці.

В ході подальшого спілкування, з метою доведення свого спільного злочинного умислу на отримання неправомірної вигоди ОСОБА_7 23.12.2022 зустрілася з ОСОБА_8 .

Перебуваючи, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в розмірі 1500 доларів США за безперешкодне отримання дозволу ЄКМТ та права на роботу, яке додатково надається до дозволу ЄКМТ (право на роботу в Грецькій Республіці).

Під час передачі вказаних коштів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

24 грудня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про те, що він підозрюється в одержанні особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої йому влади чи службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднаною з вимаганням, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на праві приватної власності належить майно, а саме житлова квартира загальною площею 45,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 та житлова квартира, загальною площею 90,60 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, у власності ОСОБА_4 , перебувають транспортні засоби, а саме: Volkswagen Transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 транспортний засіб AUDI Q7, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 .

На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з конфіскацією майна, орган досудового розслідування просить накласти арешт на належне підозрюваному майно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити з наведених підстав.

Власник майна ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання за його необґрунтованістю та безпідставністю.

Також сторона захисту зауважила, що арешт на вказане майно не може бути накладений, оскільки підозрюваний набув його під час шлюбу, отже воно не є його індивідуальною власністю, а спільною сумісною власністю подружжя, а його дружина ОСОБА_11 не має жодного відношення до кримінального провадження.

Вивчивши клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження на його обґрунтування, заслухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку.

У провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000431, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснює Подільська окружна прокуратура м. Києва.

ОСОБА_4 згідно повідомлення про підозру від 24 грудня 2022 року інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

Повідомлена підозра підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, такими як: рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 03.11.2022, рапортом від ГУ ДЗНД СБ України, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , від 04.11.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , від 04.11.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , від 13.12.2022, протоколом затримання ОСОБА_4 , від 23.12.2022, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

На даний час є достатні підстави вважати, що у випадку направлення обвинувального акту до суду за результатами судового розгляду кримінального провадження суд може призначити підозрюваному додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а тому існує необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Прокурором доведено, що у випадку не накладення арешту на вказане майно, власником якого є підозрюваний, може призвести, знищення, відчуження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 171 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на вказана майно підлягає задоволенню з метою забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки незастосування арешту може призвести до його зникнення.

Щодо доводів сторони захисту стосовно неможливості арешту майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя (поки воно перебуває в статусі спільної сумісної власності і не виділено членам подружжя в натурі) слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Одночасно із цим, ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спільна сумісна власність подружжя належить подружжю незалежно від того, на чиє ім`я видано та оформлено документи.

Як вбачається з матеріалів клопотання, а також копією свідоцтва про шлюб, наданою стороною захисту, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було придбане ОСОБА_4 під час шлюбу з ОСОБА_11 , тобто з урахуванням положень статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно п. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Накладення арешту саме шляхом заборони відчуження нерухомого майна, яке належить підозрюваному та є спільною сумісною власністю подружжя надає його дружині ОСОБА_11 право володіння та користування майном.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, разом з цим обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту з забороною відчуження.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Частиною 1 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. Відповідно до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий суддя приходить до висновку, що в кримінальному провадженні № 0000431 від 03.11.2022 необхідність арешту нерухомого майна обумовлена сукупністю підстав вважати, що це майно може підлягати конфіскації як виду покарання у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом.

Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власниками або їх уповноваженими представниками. З накладенням арешту втрачається можливість особи відчужити це майно на користь третіх осіб. Отже, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000431 від 03.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у рамках кримінального провадження за №0000431 від 03.11.2022, а саме на:

- квартиру, загальною площею 45,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на реєстрацію (перереєстрацію) права власності на вищевказане майно.

- квартиру, загальною площею 90,60 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на реєстрацію (перереєстрацію) права власності на вищевказане майно.

- автомобіль Volkswagen Transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на реєстрацію (перереєстрацію) права власності на вищевказане майно.

- автомобіль AUDI Q7, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій, спрямованих на реєстрацію (перереєстрацію) права власності на вищевказане майно.

Арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1