Номер провадження: 11-кп/813/431/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника МТСБУ адвоката ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.06.2021 у кримінальному провадженні №0007482, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Велика Писарівка, Сумської області, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, не зареєстрованого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 році», на підставі ст. 44 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», пункту «г» ст. 1, ст. 11 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 791,64грн. та 3958,2грн., 1716грн., 1716 грн. за проведення експертних досліджень стягнуто з ОСОБА_8 у повному обсязі, в інтересах держави в особі Одеського НДЕКЦ.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 до МТСБУ та ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_8 солідарно в рівних частинах на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 22943,68 гривень і 13650 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 18.11.2016 р., приблизно о 17 год. 25хв., порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яке виразилось в тому, що керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби, по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Ак. Заболотного в м. Одесі, де організований двосторонній, дворядний рух у кожному з напрямків, з боку Об`їзної дороги в напрямку просп. Добровольського, у крайній лівій смузі свого напрямку руху; рухаючись зі швидкістю 40 км/г., будучи неуважним, діючи самовпевнено, здійснив наїзд, передньою правою частиною автомобіля пішохода ОСОБА_9 , який рухався справа на ліво відносно напрямку руху вищезазначеного автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу, розташованому біля буд. №15 по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі.

В результаті неуважних дій водія ОСОБА_8 , пішоходу ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у формі струсу головного мозку, осколковий перелам кісток носу та носової перетинки зі зміщенням, перелами дужки 6-го шийного хребця зліва та суглобового відростку 7-го шийного хребця, крайовий перелам поперечного відростка 5-го поперекового хребця зліва, перелам бічної маси крижі зліва та тіла лонної кістки зліва, закритий передньо - нижній вивих лівого плеча із ушкодженням плечового сплетіння, травма лівого колінного суглобу у вигляді пошкодження передньої хрестоподібної зв`язки з крововиливом в порожнину суглобу, закритий перелам обох щиколоток лівого гомілково - ступеневого суглоба зі зміщенням та задньо - зовнішнім вивихом лівої стопи, рани лоба та області ліктьових суглобів, множинні садна тулуба та кінцівок, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В умовах даної дорожньо-транспортної події, дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки виконуючи вказані вимоги ПДР України, шляхом застосування екстреного гальмування, водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, призначене покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання, представник МТСБУ адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до Моторного (транспортного) страхового бюро України незаконним та необґрунтованим.

Доводи обґрунтовує тим, що МТСБУ не залучалося до участі у справі та не повідомлялося про час та місце розгляду кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 128 КПК України взагалі не обґрунтував відомості щодо розгляду цивільного позову відносно МТСБУ дослідження письмових доказів, поданих позивачем та не надав їм оцінки. Вказує, що позивачем без додержання вимог ст. 128 КПК України подано цивільний позов після призначення кримінального провадження до розгляду.

Наголошує, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону п. 1.2 ст. 1, ст.ст. 4, 5 «Про обов`язкове страхування», МТСБУ не є юридичною особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Звертає увагу, що потерпілий з заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування не звертався та необхідні документи не надавав.

Вказує, що відповідно до позиції Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року не передбачається солідарний обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до МТСБУ та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 будучи чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення не надавали.

Апеляційний суд заслухавши думку прокурора, представника цивільного відповідача які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого його захисника, представника потерпілого, у зв`язку з чим у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів дійшла висновку за можливе провести судовий розгляд за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника цивільного відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та призначене покарання в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_7 щодо неправильного вирішення цивільного позову, апеляційний суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що цивільний позов підтверджений документально та визнаний обвинуваченим.

При цьому інших підстав судом першої інстанції не зазначено.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з МТСБУ та ОСОБА_8 солідарно в рівних частинах моральної та матеріальної шкоди через неправильне застосування норм кримінального процесуального закону.

Так при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК).

У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Таким, чином законом не передбачено солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого.

Зазначений висновок також підтверджується правовою позицією викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 в справі №308/3162/15-ц.

Натомість цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, під час ухвалення вироку та вирішення цивільного позову, належним чином, не дослідив обставини справи, не встановив учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, не з`ясував розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також необґрунтовано визначив порядок її відшкодування. При цьому в мотивувальної частині судового рішення взагалі відсутні висновки суду з посиланням на відповідні докази щодо розгляду цивільного позову ОСОБА_9 до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що ці обставини мають пройти ретельну перевірку в умовах розгляду цивільного позову, в порядку цивільного судочинства, оскільки в процесі апеляційного розгляду не можливо встановити об`єктивно обставини і правильно вирішити спір.
Враховуючи те, що зазначені обставини не були предметом дослідження судом першої інстанції, апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений можливості повторно дослідити докази, в цій частині, і прийняти відповідне рішення, а тому вважає необхідним вирок суду, в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд, в частині вирішення цивільного позову, в порядку цивільного судочинства.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909/04, § 58, ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення у вищевказаній частині відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного спору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412КПК є такі порушення цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 415КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до Моторного (транспортного)страхового бюро України та ОСОБА_8 підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргупредставника МТСБУ - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.06.2021 у кримінальному провадженні №0007482, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 .
Призначити новий судовий розгляд в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до МТСБУ та ОСОБА_8 в порядку цивільного судочинства, у тому ж суді першої інстанції.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4