ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3231/22 Справа № 194/230/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000554 від 09.12.2019 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_9 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грузьке, Добропільського району, Донецької області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, без реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнаний винним та засуджений:
- за п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді - 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
- за ч.4 ст.187 КК до покарання у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді - 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання обчислюється з дня його затримання з 09 грудня 2019 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-
визнаний винним та засуджений:
- за п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК до покарання у виді- 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.
- за ч.4 ст.187 КК до покарання у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді - 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2020 року більш суворим покаранням за вказаним вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді - 14 років позбавлення без конфіскації майна.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання обчислюється з дня його затримання з 09 грудня 2019 року.
Цивільний позов не заявлено. Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено у порядку, передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_11 та ОСОБА_7 визнані винними у скоєні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

08 грудня 2019 приблизно о 22:00 год. неповнолітній ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 після вживання спиртних напоїв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшли по вул. Вознесенській в м. Тернівці Дніпропетровської області від буд. АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_11 .
У вказаний час приблизно в районі розташування буд. АДРЕСА_5 , неповнолітній ОСОБА_7 та ОСОБА_11 зустріли раніше їм незнайомого ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та йшов по вул. Вознесенській , шукаючи потрібну адресу. У зв`язку з тим, що ОСОБА_12 не міг знайти потрібний йому будинок, він звернувся за допомогою до неповнолітнього ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Останні, у свою чергу, погодилися допомогти та втрьох пішли далі - вздовж дороги по АДРЕСА_6 . Під час спілкування між ОСОБА_12 , з одного боку, та неповнолітнім ОСОБА_7 і ОСОБА_11 з іншого боку, виникла словесна сварка, у ході якої ОСОБА_12 став докоряти, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не можуть йому допомогти, водять його навколо та присівши на корточки на узбіччі біля домоволодіння АДРЕСА_6 дістав свій мобільний телефон марки «LG GS-155».
В цей момент, у ОСОБА_11 та неповнолітнього ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, яке знаходилося у ОСОБА_12 , із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, поєднане із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , приблизно о 22:30 год., перебуваючи на узбіччі дороги поруч з домоволодінням АДРЕСА_6 , ОСОБА_11 , усвідомлюючи небезпеку і протиправність своїх злочинних дій, діючи умисно, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_7 , який знаходився поруч та слідкував за місцевістю щоб повідомити про появлення перехожих, які можуть виявити їх протиправні дії з ОСОБА_11 , з корисливих мотивів, скориставшись тим, що ОСОБА_12 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і не зможе чинити опір їх протиправним діям, наніс не менше двох ударів ногою в область тулубу та не менше двох ударів кулаком руки в область голови потерпілого ОСОБА_12 , від яких останній втратив свідомість та впав на землю, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді, розриву правої долі печінки, тулубу, перелому 10-го ребра справа, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення тілесних ушкоджень. Скориставшись втратою свідомості потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_11 схилившись над ним, почав руками перевіряти вміст кишень його одягу з метою заволодіння його майном, і в цей час ОСОБА_7 повідомив, що в їх напрямку наближаються, невстановлені під час досудового слідства, перехожі. ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , бажаючи щоб їх злочинні дії залишились не викритими, покинули місце вчиненого злочину, відбігли та сховались на вул. Вознесенській в м. Тернівка.
Продовжуючи свої злочинні дії, 08 грудня 2019 приблизно о 22:40 год., у неповнолітнього ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , які перебували неподалік ділянки місцевості, розташованої на узбіччі дороги в районі домоволодіння АДРЕСА_6 , де вони за попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя ОСОБА_12 та заподіяли останньому тяжкі тілесні ушкодження, усвідомлюючи протиправність своїх умисних дій, розуміючи те, що потерпілий ОСОБА_12 , прийшовши до тями, може вказати на них, як на осіб, які вчинили злочин стосовно нього, виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 з корисливого мотиву з метою приховання іншого злочину (розбою). Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , діючи за спільною згодою, направленою на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , переконавшись що, невстановлені під час досудового слідства, перехожі пішли у невідомому напрямку, таким чином не викривши їх попередніх злочинних дій - розбою, повернулись до ділянки місцевості, розташованої в районі домоволодіння АДРЕСА_7 , де ними був залишений без свідомості потерпілий ОСОБА_12 .. Скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_12 продовжує перебуває без свідомості на залишеному місці, ОСОБА_11 , переслідуючи спільний корисливий умисел, почав перевіряти вміст кишень одягу потерпілого ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 знаходився поруч та продовжував спостерігати за місцевістю, щоб повідомити про появлення перехожих, які можуть виявити їх протиправні дії з ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_12 прийшов до тями та, намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_11 , почав рухами рук заважати ОСОБА_11 обмацувати його одяг. ОСОБА_14 , усвідомлюючи протиправність і небезпеку їх дій з неповнолітнім ОСОБА_7 , продовжуючи переслідувати спільний злочинний умисел, з метою подолання перешкод з боку потерпілого ОСОБА_12 , для продовження спільної злочинної діяльності, звернувся до неповнолітнього ОСОБА_7 з метою надання йому допомоги в подоланні протидій потерпілого ОСОБА_12 . Неповнолітній ОСОБА_7 , продовжуючи діяти за попередньою злочинною змовою з ОСОБА_11 , направленою на позбавлення життя ОСОБА_12 з корисливих мотивів та з метою приховання іншого злочину, за допомогою каменю, який підібрав з землі поруч з місцем події, та тримаючи камінь у правій руці, наніс ним не менше двох ударів по голові потерпілому ОСОБА_12 , від яких той знову втратив свідомість. Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, скориставшись втратою свідомості ОСОБА_12 , обшукали його та заволоділи його майном, а саме:
- мобільним телефоном марки «LG GS-155», вартістю 196,66 гривень з вставленою в нього сім карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone»,
- чоловічою шкіряною курткою чорного кольору, вартість якої не встановлено;
- розкладним ножем з дерев`яною накладкою на ручці коричневого кольору, вартість якого не встановлено;
спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на вказану суму.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 з корисливих мотивів та з метою приховання іншого злочину, відтягли ОСОБА_12 до стічної канави, розташованої неподалік домоволодіння АДРЕСА_8 , де продовжили обшукувати його з метою відшукання майна та почергово нанесли не менше 10 ударів руками по голові ОСОБА_12 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньочерепної травми: забій головного мозку, травматичний субдуральний крововилив справа в об`ємі 150 мл, множинні забійні рани та садна голови та обличчя, перелому кісток носу множинні садна верхніх кінцівок та поперекової області, які утворились прижиттєво по ударному механізму, заподіяні з великою силою (великою швидкістю дій) тупого твердого предмету (предметів) з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області (голови).
Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась забоєм головного мозку з травматичним субдуральним крововиливом справа в об`ємі 150 мл та ускладнилася набряком головного мозку, що й призвело до безпосередньої причини смерті.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, та розуміючи що ОСОБА_12 не подає ознак життя, роздягли його до наготи та поклавши його тіло на раму велосипеда, відвезли до річки Тернівка, де поруч з мостом, неподалік домоволодіння АДРЕСА_9 , занесли тіло ОСОБА_12 у воду, де і залишили його.
З місця скоєння злочину неповнолітній ОСОБА_7 та ОСОБА_11 зникли та викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Дії обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , кожного окремо, кваліфікуються - за ч.4 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене із корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб.

На вирок суду сторонами кримінального провадження подані апеляційній скарги.

- прокурор ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих їм злочинів, а також правову кваліфікацію їх дій за п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК, порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не врахував положень п.п.4,5 ч.3 ст.102 КК, згідно яких неповнолітньому за вчинення особливо тяжкого злочину призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 10 років, а за особливо тяжкий злочин, поєднаний з умисним позбавленням життя людини на строк до 15 років позбавлення волі.
Отже, як зазначає апелянт, місцевий суд, в порушення закону України про кримінальну відповідальність, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК більш суворе покарання, ніж це передбачено п.4 ч.3 ст.102 КК.
Окрім того, на думку прокурора, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 за п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК та остаточне покарання за правилами ч.4 ст.70 КК занадто м`яке покарання у виді 14 років позбавлення волі, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Аргументує тим, що суд залишив поза увагою факт наявної у ОСОБА_7 не знятої та не погашеної судимості за ч.2 ст.187 КК, тобто з насильницький корисливий злочин, який той вчинив у 2017 році, що з урахуванням негативної характеристики та наявної обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого і не бажання ставати на шлях виправлення.
Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_7 за п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: - за ч.4 ст.187 КК у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна; - за п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК у виді 15 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді - 15 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2020 року більш суворим покаранням за вказаним вироком, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді - 15 років позбавлення без конфіскації майна.
В іншій частині вирок залишити без змін.
- захисник ОСОБА_8 , який дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального закону. Вказує на неповноту судового розгляду, оскільки прокурор обмежився лише тільки оголошенням назв документів, які він долучив до матеріалів справи у суді, а отже, на думку апелянта, прокурором не було надано достатніх належних та переконливих доказів, які б підтверджували доведеність наявності у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочинів, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК. Вказує, що суд у вироку формально, всупереч вимогам ст.94 КПК України, перерахував докази, але не дав їм відповідної оцінки з точки зору їх належності та допустимості. Тому просить скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

- захисник ОСОБА_9 , який дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом об`єктивно не з`ясовані та не дано належної оцінки усім обставинам, що мають значення для вирішення справи. Аргументує тим, що в порушення вимог ст.23 КПК України, суд безпосередньо не дослідив письмові докази, які були долучені прокурором під час розгляду справи. Тому вважає, що місцевий суд припустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 та п.7 ч.2 ст.412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України тягне за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Окрім того, сторона захисту вказує на необхідність визнання недопустимими доказами протокол проведення слідчого експерименту від 09 грудня 2019 року та протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 21 лютого 2020 року, згідно яких обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 показали та розказали про обставини, які мали місце 08 грудня 2019 року. Як аргумент, посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 14.09.2020 по справі №740/3597/17 та вказує на те, що під час судового засідання обвинувачені дали зовсім інші покази, ніж надавалися ними під час проведення слідчих експериментів. Тому, на думку захисника, слідчі експерименти, що були проведені у цьому кримінальному провадженні, носять саме характер додаткового допиту обвинувачених, у зв`язку з чим повинні бути визнані недопустимими доказами.
Також захисник оспорює правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за п. 6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК. З цього приводу посилається на роз`яснення, що містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, та надані суду показання свого підзахисного про те, що речі потерпілого ОСОБА_12 він забрав вже після того, як роздяг труп потерпілого та скинув у річку. Проте, як зауважує апелянт, у вироку суд зазначив, що ОСОБА_11 обшукував потерпілого в той час, коли потерпілий втратив свідомість, але такі твердження, на його переконання, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Тому вважає, що стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимим доказами, що у обвинуваченого ОСОБА_11 був саме корисливий мотив для вчинення даних правопорушень і що він переслідував саме таку мету. Натомість, як стверджує апелянт, судом було встановлено, що у обвинуваченого виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_12 , який в подальшому переріс в бійку, а речі потерпілого ОСОБА_11 вирішив забрати вже після того, як роздяг ОСОБА_12 , тобто вже після вбивства, що, на думку захисника, виключає кваліфікацію дій ОСОБА_11 за п. 6 ч.2 ст.115 КК.
З урахуванням вищенаведеного захисник просить апеляційний суд скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_15 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін:

- захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи поданих стороною захисту апеляційних скарг, наполягали на їх задоволенні, просили скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, одночасно заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурора на підтримку доводів поданої стороною обвинувачення апеляційної скарги та який наполягав на її повному задоволенні, але заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту,

частково дослідивши письмові докази та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 ККпри обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація їх дій, основані на зібраних по справі та перевірених судом доказах, являються обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав частково та суду пояснив, що 09 грудня 2019 року о 23.00 годині на вул. Вознесенській м.Тернівки він зустрів ОСОБА_12 . Останній попросив його допомогти знайти адресу. Згодом ОСОБА_12 почав ображати його нецензурною лайкою, дістав ніж і почалася бійка, внаслідок чого він наніс ОСОБА_12 близько 20 ударів в область голови та тулуба, а також наніс удар каменем по голові, після чого ОСОБА_12 втратив свідомість. Повернувшись додому, він взяв велосипед та поїхав до того міста, де залишив ОСОБА_12 і став наносити йому ще удари. Після чого, він його мертвого роздягнув, речі викинув, куртку, ніж та телефон забрав з собою, труп викинув у річку. ОСОБА_7 з ним не було, він в цей час знаходився у нього, ОСОБА_11 , дома. Ніж згодом він сховав у куртку ОСОБА_7 , щоб не знайшли діти. Смерть ОСОБА_12 наступила від його дій.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину в судовому засіданні не визнав, та пояснив, що 09 грудня 2019 року о 10:00 годині ОСОБА_11 попросив його посидіти з дітьми у його будинку по АДРЕСА_1 . Ввечері ОСОБА_11 просив привести його дружину додому, так як вона була у стані алкогольного сп`яніння. У той же день о 20:00 годині він привів ОСОБА_16 додому, після чого ліг спати. О котрій годині ОСОБА_11 повернувся додому йому невідомо, так як він вже спав. Згодом його розбудили працівники поліції, під час обшуку працівники поліції вилучили з його куртки ніж, який йому не належить. Повідомив, що вбитого ОСОБА_12 він не знав і того дня не бачив, ударів не завдавав, майно не викрадав, кров на його одежі належить йому.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 та часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_11 , їх вина підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що вбитий ОСОБА_17 був його братом. 08 грудня 2019 року, ввечері він телефоном повідомив, що знаходиться у гостях, де розпивав спиртні напої. Через годину після першого дзвінка, йому знову подзвонив брат ОСОБА_17 та повідомив, що повертається додому. Приблизно о 22:00 - 23:00 годині він спілкувався з братом по телефону і чув голоси ОСОБА_11 і ОСОБА_7 . Останнього упізнав за голосом, бо був з ним знайомий, чув з розмови слова «Богданівка Богуслав». Наступного дня, вранці, від працівників поліції він дізнався, що його брата вбили.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що 08 грудня 2019 року була в гостях у ОСОБА_12 з яким була знайома 10 років. Того ж дня о 21:00 годині ОСОБА_12 , зателефонував їй і попросив, щоб вона його зачекала вдома. Потім він знову зателефонував, але вже його не було чутно, а були голоси ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .. Того дня він так додому і не повернувся. Наступного дня їй зателефонували працівники поліції і просили прийти на впізнання, Тіло ОСОБА_12 лежало біля річки, він був повністю роздягнений, а голова і руки були сильно побиті.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що ОСОБА_11 її колишній співмешканець, з яким вона проживала у м. Тернівці. В той день у грудні вона пішла до подруги, а чоловік ОСОБА_11 залишився вдома. Прийшов ОСОБА_7 та провів її додому, після чого вона о 21:00 годині лягла спати, в той момент ОСОБА_11 вдома ще не було. Вранці вдома вона розбудила ОСОБА_11 і попросила розтопити піч, він кульгав, а на її запитання, що сталося, відповів, що впав з велосипеда. Через 10 хвилин приїхали працівники поліції та затримали його. Вона вийшла у двір, де побачила сліди крові на дверях та воротах, а також чиюсь куртку у дворі та невідомий телефон в коридорі. Під час огляду речей ОСОБА_11 , побачила на його носках кров, проте чи були у нього тілесні ушкодження не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні повідомила, що 08 грудня 2019 року бачила цивільну дружину ОСОБА_11 ОСОБА_16 . О 18:00 годині за цивільною дружиною прийшов ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння, при собі мав пляшку пива. Пізніше до них під`їхав ОСОБА_7 . О котрій годині всі розійшлися вже не пам`ятає, чи був у них ніж при собі, вона не бачила.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні повідомив, що у них з ОСОБА_19 в гостях була ОСОБА_16 , а згодом прийшов ОСОБА_11 . Вони разом випивали, після чого ОСОБА_16 пішла додому, а ОСОБА_11 ще залишався. Коли ОСОБА_11 вирішив йти додому, до них приїхав ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на велосипеді разом поїхали у невідомому напрямку. Наступного ранку він дізнався, що ОСОБА_12 знайдено вбитим.

Також місцевий суд дослідив і взяв до уваги, у тому числі, такі докази.

Згідно протоколу огляду місця події від 09 грудня 2019 року, проведено огляд ділянки місцевості, яка розташована по обидва боки від р. Тернівка в районі розташування буд. АДРЕСА_10 .. З лівого берегу р. Тернівка приблизно 1,5 м. від берега в воді обличчям до низу знаходився оголений труп чоловічої статі, приблизно похилого віку. (а.с. 240-251, т.1)

Згідно протоколу огляду місця події від 09 грудня 2019 року, проведено огляд ділянки місцевості, яка розташована біля забору буд. АДРЕСА_11 .. На першій ділянці в хаотичному порядку лежав верхній одяг, на другій ділянці на ґрунті виявлені чіткі сліди волочіння та плями речовини бурого кольору. (а.с. 2-11, т.2)
Згідно протоколу обшуку від 09 грудня 2019 року, на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 знайдено велосипед «Україна» помаранчевого кольору з виявленою речовиною бурого кольору на рамі. Біля входу в житловий будинок на території домоволодіння знаходилась пластикова миска, в якій лежала чоловіча шкіряна куртка чорного кольору з плямами речовини бурого кольору на вороті , а також в передпокої на підвіконні житлового будинку знайдений телефон марки «LG» червоного кольору, на підлозі в передпокої виявлені резинові чоботі сірого кольору на яких наявна речовина бурого кольору. (а.с. 13-17, т.2)
Згідно протоколу огляду трупа від 09 грудня 2019 року, під час огляду трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при зовнішньому огляді тіла трупа виявлено тілесні ушкодження - множинні забійні рани голови та обличчя, садна на кінцівках, перелом кісток носу. При внутрішньому дослідженні тіла трупа виявлено: закрита внутрішньочерепна травма, крововилив під оболонку головного мозку та порожнини черепа, перелом десятого ребра та поверхневий розрив правої долі печінки. (а.с. 23-23, т.2)
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09 грудня 2019 року підозрюваному ОСОБА_7 було запропоновано показати та розказати про обставини, які мали місце 08 грудня 2019 року. На дану пропозицію підозрюваний ОСОБА_7 погодився та дав пояснення, які за допомогою відеокамери зафіксовано. (а.с. 40-41, т.2)
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09 грудня 2019 року підозрюваний ОСОБА_11 показав місце на перехресті доріг вул. Вознесенська та вул. Приточилівка, де вони разом з ОСОБА_21 зустріли потерпілого, де наносили йому тілесні ушкодження, після чого вказав напрямок по вул. Приточилівка до вул. Набережна, по якому маршруту вони з ОСОБА_22 за допомогою велосипеду перевезли тіло потерпілого до річки Тернівка, де вказав, що велосипед з тілом потерпілого перекотили в сторону берега річки, розташованого на землях Богданівської сільської ради, де ОСОБА_22 скинув труп потерпілого в річку. (а.с. 58-60, т.2)
Згідно протоколу огляду місця події від 10 грудня 2019 року, об`єктом огляду є місцевість, що розташована в районі перехрестя вул. Вознесенська та вул. Приточилівка м. Тернівки Дніпропетровської області. На даній місцевості розташований пригорок зі слідами пом`ятої трави з подальшим її забрудненням ґрунтом, що утворює слід у вигляді смуги від домоволодіння АДРЕСА_7 в сторону перехрестя, також виявлено камінь зі слідами речовини бурого кольору на ньому. (а.с. 66-68, т.2)
Згідно висновку експерта № 43/12.1/918 від 18 грудня 2019 року, ринкова вартість мобільного телефону марки «LG GS-155», на момент вчинення злочину, а саме на 08 грудня 2019 року, могла складати 196,66 грн. (сто дев`яносто шість грн. 66 коп.). Визначити ринкову вартість чоловічої шкіряної куртки чорного кольору не виявилось за можливе. Визначити ринкову вартість розкладного ножу з дерев`яною накладкою на ручці коричневого кольору не виявилось за можливе. (а.с. 94-97, т.2)
Згідно висновку експерта №712 від 09 січня 2020 року смерть ОСОБА_12 настала внаслідок внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалася забоєм головного мозку з травматичним субдуральним крововиливом справа в об`ємі 150мл та ускладнилася набряком головного мозку, що й призвело до безпосередньої причини смерті. При дослідженні трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма, забій головного мозку, травматичний субдуральний крововилив справа в об`ємі 150мл, множинні забійні рани та садна голови та обличчя, перелом кісток носу, розрив правої долі печінки, перелом 10-го ребра справа, множинні садна верхніх кінцівок та поперекової області. Ушкодження в області голови та черевної порожнини, в тому числі перелом 10-го ребра, за своїм характером відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, згідно п.2.1.1 а), 2.1.2, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995р. та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.Ушкодження у вигляді саден на кінцівках та тулубі мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, по ударному механізму, заподіяні з великою силою (великою швидкістю дії) тупого твердого предмету (предметів) з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області (голови). Виявлені тілесні ушкодження в області голови та обличчя, які є причиною настання смерті потерпілого утворилися не менш ніж від 10 (десяти ударів ) прижиттєво, по ударному механізму, заподіяні з великою силою (великою швидкістю дії) тупого твердого предмету (предметів) з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області (голови) можливо від ударів руками або ногами одягнутими у взуття. Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг залишатися живим протягом невеликого проміжку часу, але не міг вчиняти активні цілеспрямовані дії, так як подібні травми голови як правило супроводжуються стійкою втратою свідомості. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупу ОСОБА_12 1960 р.н. - виявлений етиловий спирт в концентрації 2,71 проміле, що відносно живих осіб відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню з доданим прискоренням. Будь-яких характерних морфологічних ознак для утоплення у воді при експертизі трупу не виявлено, ділянки мацерації на шкірі кистей рук та нижніх кінцівок може свідчити лише про перебування тіла у воді. (а.с. 98-102, т.2)

Згідно висновку експерта №1549 від 16 січня 2020 року, кров трупа ОСОБА_12 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВ0. (а.с. 103-104, т.2)
Згідно висновку експерта №1549/1 від 16 січня 2020 року, кров підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0. (а.с. 105-106, т.2)
Згідно висновку експерта №1549/2 від 28 грудня 2019 року, кров підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосеро- логічною системою АВ0. (а.с. 107-108, т.2)

Згідно висновку експерта №1551 від 16 січня 2020 року, при серологічному дослідженні в усіх слідах крові були виявлені антигени А і Н. Не виключається можливість утворення слідів крові за рахунок крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В з вмістом супутнього антигену Н або за рахунок змішування в цих слідах крові кількох осіб, груповій характеристиці крові яких властиві антигени А і (або) Н. Отриманий результат не виключає можливості походження слідів крові, як від потерпілого ОСОБА_12 , так і від підозрюваного ОСОБА_7 , крові яких властиві, виявлені в цих слідах, антигени А і Н. Можливість присутності в цих слідах крові підозрюваного ОСОБА_11 виключається у зв`язку з не виявленням в слідах крові антигену В - основного групо-специфічного фактору його крові. (а.с. 112-114, т.2)
Згідно висновку експерта №1551/1 від 16 січня 2020 року, в сліді на фрагменті марлі зі змивом знайдена кров, при встановленні видової приналежності якої, виявлений білок крові людини. У результаті серологічного дослідження сліду крові виявлений антиген А і ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВ0. Отриманий результат не виключає можливу приналежність крові у змиві до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. На підставі отриманих результатів дослідження сліду крові в об. №1, і порівняльного дослідження їх з результатами дослідження зразків крові потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не виключається можливість походження крові в сліді від потерпілого ОСОБА_12 і підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки групова приналежність крові за ізосерологічною системою АВ0 у змиві співпадає з груповою приналежністю крові як потерпілого ОСОБА_12 так і підозрюваного ОСОБА_7 . Походження крові в об. №1 від ОСОБА_11 виключається за груповою приналежністю за ізосерологічною системою АВ0. (а.с. 115-117, т.2)

Згідно висновку експерта №1551/2 від 09 січня 2020 року, на чотирьох марлевих серветках зі змивами: з рами велосипеда, з лівого чобота, з правого чобота, з шкіряної куртки, встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні слідів крові на чотирьох марлевих серветках зі змивами, виявлені антигени А і Н, шо не виключає можливості походження крові у зазначених об`єктах від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н. Також не виключена можливість домішку крові від особи (осіб) групи крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Враховуючи результати серологічного дослідження слідів крові на чотирьох марлевих серветках зі змивами і групові властивості крові підозрюваного ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_12 , не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах, як від кожного окремо так і від обох разом, оскільки виявлені антигени А і Н, властиві їх груповим характеристикам крові. Оскільки антиген В, який є одним із основних групоспецифічних антигенів, що характерні крові підозрюваного ОСОБА_11 , в слідах крові об`єктів №№1-4 не виявлений, даних про присутність його крові в вказаних слідах не отримано. (а.с. 118-121, т.2).

Згідно висновку експерта №1551/4 від 09 січня 2020 року, на шарфу, в одному сліді на одній зі шкарпеток, в одному сліді черевика на праву ногу, встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні слідів крові на шарфу, на одній зі шкарпеток, на черевику на праву ногу, виявлені антигени А і Н, що не виключає можливості походження крові у зазначених об`єктах від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н. Також не виключена можливість домішку крові від особи (осіб) групи крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Враховуючи результати серологічного дослідження слідів крові на шарфу, на одній зі шкарпеток, на черевику на праву ногу, і групові властивості крові підозрюваного ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_12 , не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах, як від кожного окремо, так і від обох разом, оскільки виявлені антигени А і Н, властиві їх груповим характеристикам крові. Оскільки антиген В, який є одним із основних групоспецифічних антигенів, що характерні для крові підозрюваного ОСОБА_11 , в слідах крові об`єктів не виявлений, даних про присутність його крові в вказаних слідах не отримано. На парі вологих шкарпеток, в більшості слідів на парі гумових чобіт, та на куртці, встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні слідів крові на парі вологих шкарпеток, на парі гумових чобіт, та на куртці, виявлені антигени А і Н, що не виключає можливості походження крові у зазначених об`єктах від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н. Також не виключена можливість домішку крові від особи (осіб) групи крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В. Враховуючи результати серологічного дослідження слідів крові на парі вологих шкарпеток, на парі гумових чобіт, та на куртці і групові властивості крові підозрюваного ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_12 , не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах як від кожного окремо так і від обох разом, оскільки виявлені антигени А і Н, властиві їх груповим характеристикам крові. Оскільки антиген В, який є одним із основних групоспецифічних антигенів, що характерні для крові підозрюваного ОСОБА_11 , в слідах крові об`єктів не виявлений, даних про присутність його крові в вказаних слідах не отримано. (а.с. 126-131, т.2)
Згідно висновку експерта №1551/5 від 16 січня 2020 року, в слідах на штанях-джинсах і у слідах на куртці знайдена кров при встановленні видової приналежності якої виявлений білок крові людини. У результаті серологічного дослідження слідів крові виявлені антиген А ізосерологічної системи АВ0. Отриманий результат не виключає можливу приналежність крові в слідах до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АБО. На підставі отриманих результатів дослідження слідів крові в на штанах-джинсах і на куртці ОСОБА_7 , і порівняльного дослідження їх з результатами дослідження зразків крові потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не виключається можливість походження крові в слідах від потерпілого ОСОБА_12 і підозрюваного ОСОБА_7 оскільки груповий антиген А виявлений в слідах крові відповідає груповій характеристиці крові за ізосерологічною системою АВ0 як потерпілого ОСОБА_12 так і підозрюваного ОСОБА_7 , а саме вони мають однакову групу крові за ізосерологічною системою АВ0. (а.с. 132-136, т.2)

Згідно висновку експерта №1551/6 від 16 січня 2020 року, на представлених для дослідження спортивній кофті, джинсових штанях та куртці встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні в усіх слідах крові були виявлені антигени А і Н, що не виключає можливості утворення цих слідів за рахунок крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В з вмістом супутнього антигену Н або за рахунок змішування в цих слідах крові кількох осіб, груповій характеристиці крові яких властиві антигени А і (або) Н. Отриманий результат не виключає можливості походження слідів як від потерпілого ОСОБА_12 , так і від підозрюваного ОСОБА_7 , крові яких властиві, виявлені в цих слідах, антигени А і Н. Можливість присутності в цих слідах крові підозрюваного ОСОБА_11 виключається у зв`язку з не виявленням в слідах крові антигену В - основного групо-специфічного фактору його крові. (а.с. 137-140, т.2)
Згідно висновку експерта №68 від 15 січня 2020 року, в піднігтьовому вмісті правої руки трупа ОСОБА_23 , наданого на дослідження, встановлена наявність крові людини. Визначити статеву належність крові в піднігтьовому вмісті правої руки трупа ОСОБА_12 , не виявилось можливим через відсутність формених елементів крові, при визначенні її групової належності виявлено антиген А ізосерологічної системи АВ0. Проте, отримані результати дослідження не виключають можливості походження крові в піднігтьовому вмісті правої руки трупа ОСОБА_23 від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосеролоігчної системи АВ0, яким в даному випадку є, як сам потерпілий ОСОБА_23 , так і підозрюваний ОСОБА_24 , беручі до уваги групові належності їх крові. Дані про присутність крові в піднігтьовому вмісті правої руки потерпілого ОСОБА_12 від підозрюваного ОСОБА_11 не отримані, оскільки при проведеному дослідженні не виявлено антиген В ізосерологічної системи АВ0 який є основним групоспецифічним для його групи крові. (а.с. 141-145, т.2)
Згідно висновку експерта № 69 від 15 січня 2020 року, в піднігтьовому вмісті обох рук неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_24 , наданого на дослідження, встановлено наявність крові людини. При визначенні групової належності крові виявлено антиген А ізосерологічної системи АВ0. Отримані результати дослідження не виключають можливості походження крові в піднігтьовому вмісті обох рук неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_24 від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосеролоігчної системи АВ0, яким в даному випадку є, як сам неповнолітній підозрюваний ОСОБА_24 , так і потерпілий ОСОБА_23 , беручі до уваги групові належності їх крові. Дані про присутність крові в піднігтьовому вмісті обох рук неповноліт-нього підозрюваного ОСОБА_24 від підозрюваного ОСОБА_25 не отримані, оскільки при проведеному дослідженні не виявлено антиген В ізосерологічної системи АВ0, який є основним групо специфічним для його групи крові. (а.с. 146-149, т.2)
Згідно висновку експерта №70 від 15 січня 2020 року, в піднігтьовому вмісті лівої руки підозрюваного ОСОБА_26 , наданому на дослідження, встановлена наявність крові людини. Визначити статеву належність крові в піднігтьовому вмісті лівої руки підозрюваного ОСОБА_26 , не виявилось можливим через відсутність формених елементів крові, при визначенні групової належності крові виявлено антиген А ізосерологічної системи АВ0. Отримані результати дослідження дають можливість висловитись, що кров в піднігтьовому вмісті лівої руки підозрюваного ОСОБА_26 могла походити від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, якими в даному випадку є, як потерпілий ОСОБА_23 , так і підозрюваний ОСОБА_24 , та не могла походити від самого підозрюваного ОСОБА_11 , беручі до уваги групові належності їх крові. (а.с. 150-153, т.2)
Згідно висновку експерта №71 від 16 січня 2020 року, в слідах на камені, який був вилучений 09.12.2019 року під час огляду місця події, а саме ділянки місцевості поруч з мостом неподалік будинку АДРЕСА_10 та наданий на дослідження, встановлена наявність крові людини. Статеву належність крові на камені визначити не представилось можливим через недостатню кількість, придатних для дослідження, ядер формених елементів крові. При визначені групової належності крові в слідах на камені виявлено антиген А ізо- серологічної системи АВ0. Отримані результати досліджень не виключають можливості походження крові в слідах на камені від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, якими в даному випадку є потерпілий ОСОБА_23 та неповнолітній підозрюваний ОСОБА_24 , беручі до уваги групові належності їх крові. Дані про присутність крові в слідах на камені від підозрюваного ОСОБА_25 не отримані, оскільки при проведеному дослідженні не виявлено антиген В ізосерологічної системи АВО, який є основним групоспецифічним для його групи крові. В слідах на камені, який був вилучений 10.12.2019 року під час огляду місця події, а саме ділянки місцевості поруч з будинком АДРЕСА_10 та наданий на дослідження, встановлена наявність крові людини. В деяких слідах на цьому камені знайдені епітеліальні клітини з ядрами та виявлено білок людини. При цитологічному дослідженні встановлено, що кров в об`єкті №7 в слідах на камені належить особі чоловічої генетичної статі, а статеву належність крові в об`єкті №8 в слідах на камені визначити не вдалось через відсутність її формених елементів крові. При визначенні групової належності крові виявлено антиген А ізосерологічної системи АВ0. Статеву і групову належність епітеліальних клітин з ядрами в об`єкті №7 на камені визначити не виявилось можливим через недостатню кількість придатних для дослідження, ядер епітеліальних клітин та не виявлення антигенів А,В,Н ізосерологічної системи АВ0. Таким чином, отримані результати досліджень не виключають можливості походження крові в слідах на камені в об`єкті №7 від чоловіка (чоловіків), а в об`єкті №8 - від особи (осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, якими в даному випадку є потерпілий ОСОБА_23 та неповнолітній підозрюваний ОСОБА_24 , беручі до уваги групові належності їх крові. Дані про присутність крові в слідах на камені від підозрюваного ОСОБА_25 не отримані, оскільки при проведеному дослідженні не виявлено антиген В ізосерологічної системи АВ0, який є основним групоспецифічним для його групи крові. (а.с. 154-160, т.2)

Згідно додаткового висновку експерта №712 від 04 лютого 2020 року, не виключена можливість заподіяння тілесних ушкоджень в області голови ОСОБА_12 каменем, вилученим 10.12.2019 року під час додаткового огляду місця події, а саме ділянки місцевості поруч з будинком АДРЕСА_10 , як вказано в постанові про призначення додаткової судово-медичної експертизи. Виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_12 могли утворитися при обставинах, на яку вказували ОСОБА_11 та ОСОБА_7 під час допитів та слідчих експериментів. (а.с. 171-172, т.2)
Згідно протоколу проведення додаткового слідчого експерименту від 21 лютого 2020 року підозрюваним ОСОБА_11 та ОСОБА_7 було запропоновано додатково показати та розказати про обставини, які мали місце 08 грудня 2019 року, та показати механізм та почерговість нанесення ударів. На дану пропозицію підозрювані погодилися та дали пояснення та продемонстрували візуально, що за допомогою цифрової відеокамери зафіксовано на картку флеш накопичував. (а.с. 196-198, т.2)

Суд першої інстанції досліджував відеозапис слідчого експерименту від 21 лютого 2020 року і переконався, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в присутності захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказували на обставини та механізм нанесення ударів потерпілому ОСОБА_12 , який співпадає з тілесними ушкодженнями, виявленими на тілі потерпілого. На 03.46 хв. запису ОСОБА_11 повідомляє, що каменем наніс потерпілому удари по голові, на 06.10 хв. запису показав на манекені, як бив ОСОБА_12 ногою в область грудей. ОСОБА_7 на 08.38 хв. демонструє, як наніс потерпілому два удари каменем по голові.
За висновками судово-психіатричного експерта №14 від 23 грудня 2020 року ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або на інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше й виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. Під час інкримінованого йому діяння та у теперішній час він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.с. 184-188, т.2)
За висновками судово-психіатричного експерта №22 від 30 грудня 2020 року ОСОБА_11 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або на інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше й виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. Під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Він у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність), керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.с. 189-193, т.2)
Всупереч твердженням апеляційних скарг сторони захисту, суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені під час судового розгляду та наведені у вироку докази, дійшов висновків про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_27 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, та зазначив, що сумнівів у достовірності ці докази не викликають, та суд визнає їх допустимими і належними, достовірними і достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст.84-86 КПК вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів, як судом першої, так і апеляційної інстанцій встановлено, що надані державним обвинуваченням докази є достовірними та достатніми, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинувачених поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.
При цьому колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про неповноту судового розгляду через те, що, як стверджує захисник, прокурор обмежився лише оголошенням назв документів, які він долучив до матеріалів справи у суді. Як свідчать журнали судових засідань та аудіозапис технічної фіксації перебігу судового розгляду даного кримінального провадження (том №1 а.с.208-209, 219, 228-229, том №2 а.с.205-206) усі письмові докази сторони обвинувачення були предметом дослідженні під час судового розгляду, сторони кримінального провадження не мали будь-яких зауважень щодо порядку їх дослідження, суд долучив їх до матеріалів справи і дав їм належну оцінку. Ці обставини не заперечували захисники під час апеляційного розгляду, а отже колегія суддів не вбачає порушень вимог ст.358 КПК щодо дослідження документів, оскільки сторона захисту не була позбавлена чи обмежена у своїм процесуальних правах робити зауваження, подавати клопотання чи ставити запитання з приводу оголошених письмових доказів сторони обвинувачення.
Також колегія суддів відкидає аргументи захисника ОСОБА_9 про недопустимість, як доказів, протоколу слідчого експерименту від 09 грудня 2019 року та протоколу додаткового слідчого експерименту від 21 лютого 2020 року, проведених за участю обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в ході яких вони розповідали про обставини скоєного ними кримінального правопорушення, через зміну своїх показань у судовому засіданні, з огляду на наступне.
Згідно частини першої, другої та сьомої статті 223 КПК слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

За приписами частин 104-107 КПК процесуальні дії під час досудового розслідування кримінального провадження фіксуються у протоколі, який складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення. Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію.

У відповідності до приписів ч.ч.1,2,3,6 ст.240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.
До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Судом апеляційної інстанції частково були досліджені письмові докази.

Зокрема, як вбачається з протоколів слідчих експериментів від 09 грудня 2019 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_11 та ОСОБА_7 (том №2 арк.кр.пр. 40-42 та 58-61), а також протоколу проведення додаткового слідчого експерименту від 21 лютого 2020 року, проведеного за участі підозрюваних ОСОБА_11 і ОСОБА_7 (том №2 арк.кр.пр. 196-199), вказані слідчі дії проводилися уповноваженими службовими особами ст.слідчими СВ Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . До участі у проведенні вказаних слідчих дій були залучені поняті ОСОБА_30 і ОСОБА_31 та ОСОБА_32 і ОСОБА_33 , інші особи, зокрема, й законні представники неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , соціальні педагоги ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , а також захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_8 . Перед початком проведення слідчих дій усім учасникам були роз`яснені передбачені статтями 42, 44, 56-59, 66,67, 227 КПК їх процесуальні права та обов`язків. Під час проведення слідчих експериментів здійснювалася технічна відеофіксація та за результатами їх проведення, у відповідності до приписів статей 104-107 КПК, були складені належні протоколи, які були підписані усіма учасниками процесуальної дії, без будь-яких зауважень або заперечень.
При цьому, всупереч твердженням захисника ОСОБА_9 , метою проведення вказаних слідчих експериментів були не допит підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , а перевірка і уточнення раніше отриманих під час їх допитів відомостей та свідчень, що узгоджується з правовими висновками ККС ВС, викладеними у постанові від 14.09.2020 по справі 740/3597/17, та на які посилається в апеляційній скарзі сторона захисту.
Водночас суд апеляційної інстанції враховує з цього питання також правову позицію ККС ВС, викладену у постанові від 20 жовтня 2020 року (справа № 688/756/18, провадження № 51-1332км19), у якій зазначено, що у своїй постанові від 14 вересня 2020 року Суд дійшов висновку, що протокол слідчого експерименту за певних умов може бути визнаний допустим доказом. Зокрема, Суд зазначив, що для того, аби виключити обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від особи під час слідчого експерименту, сторона обвинувачення має довести, що було додержано належної правової процедури, зокрема, що:
- до особи не застосовувався протиправний тиск;
- слідчу дію проведено за волею та вільним волевиявленням особи;
- особа усвідомлювала право мовчати і не свідчити проти себе;
- права особи на захист і правову допомогу були забезпечені;
- слідчу дію проведено за участю понятих;
- під час слідчої дії здійснювався безперервний відеозапис;
- особі були детально і ґрунтовно роз`яснено процесуальні наслідки участі в цій слідчій дії.

На переконання апеляційного суду, усіх вищезазначених вимог було дотримано під час проведення слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , оскільки вони були належним чином забезпечені правом на захист, їм були роз`яснені їх процесуальні права, слідчі дії проведені за участю понятих та під час цих слідчих дій здійснювався безперервний відеозапис, який був предметом дослідження у суді першої інстанції. Таким чином наведене призводить до висновку, що суд першої інстанції належним чином з`ясував всі обставини, які мають правове значення для правильної оцінки доказів в аспекті статті 94 КПК, та правомірно визнав допустимими данні, відображені в протоколах слідчих експериментів.
Отже, судом апеляційної інстанції порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та місцевим судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК.
Також місцевий суд ретельну перевірив версію обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до умисного вбивства потерпілого, а також версія обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що речами ОСОБА_12 він заволодів та вбив потерпілого без співучасті ОСОБА_7 , розцінивши це як спосіб захисту, пов`язаний з бажанням уникнути відповідальності за вчинені ними тяжкі наслідки.
Зокрема, у своєму вироку суд зазначив, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 в судовому засіданні заявляли про недозволені методи розслідування з боку працівників поліції стосовно них. Проте, ДБР проведено досудове розслідування з приводу застосування до обвинувачених недозволених методів, результатом якого є закриття кримінального провадження за відсутності в діях працівників поліції ознак злочину ( том №4 а.с.43-46). Це рішення, як зазначила під час апеляційного розгляду сторона захисту, не оскаржено та не скасовано у встановленому законом порядку.

Слід визнати неспроможними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про відсутність корисливих мотивів вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, що, на думку апелянта, виключає кваліфікацію дій його підзахисного за п.6 ч.2 ст.115 КК. Колегія суддів вважає безпідставними аргументи захисника та його посилання на надані суду показання обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що речі потерпілого ОСОБА_12 він забрав вже після того, як роздягнув труп потерпілого та скинув у річку. Такі твердження сторони захисту спростовуються, як отриманими під час проведення слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_7 відомостями щодо обставин вчинених ними кримінальних правопорушень та заволодіння майном потерпілого, так і безпосередньо наданими суду показами самого обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що після нанесення потерпілому ОСОБА_12 близько 20 ударів в область голови та тулуба, а також нанесення удару каменем по голові, ОСОБА_12 втратив свідомість, а він повернувся додому, взяв велосипед та поїхав до того міста, де залишив ОСОБА_12 і став наносити йому ще удари. Після чого, він вже мертвого потерпілого роздягнув, речі викинув, куртку, ніж та телефон забрав із собою, а труп викинув у річку.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.10 постанови Пленуму ВСУ №2 від 07.02.2003 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, на що посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, за п.6 ч.2 ст.115 КК, як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину.
Як учинене з корисливих мотивів слід кваліфікувати й умисне вбивство з метою подальшого використання органів чи тканин людини в певних корисливих цілях (для трансплантації, незаконної торгівлі тощо).
У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу, вимагання, незаконного заволодіння транспортним засобом діївинного кваліфікуються за п.6 ч.2 ст.115 КК і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.262, ч.3 ст.308, ч.3 ст.312, ч.3 ст.313, ч.3 ст.289 КК).
Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п.6 ч.2 ст.115 КК виключається.
Отже, на переконання колегії суду, встановлені місцевим судом фактичні обставини даного кримінального провадження об`єктивно свідчать про наявність у обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 корисливого мотиву на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , який виник під час словесної сварки між ними, а тому дії обвинувачених правильно кваліфіковані, у тому числі, за п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК.

Відповідно до ст.94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).
У своєму Рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ», зокрема у п.п.42,48, ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює будь-яких норм стосовно допустимості доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (див., зокрема, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland), від 12 липня 1988 року, серія А, № 140, п. 46, та рішення у справі «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, п. 34).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 84-86 КПК, оцінені судом згідно із ст.94 КПК, та в своїй сукупності спростовують доводи апеляційних скарг сторони захисту про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК, при обставинах, встановлених вироком суду.
Крім того, колегія суддів звертає свою увагу на апеляційні вимоги захисників про необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. При цьому сторона захисту не наводить жодних аргументів таких вимог та не посилається на наявні підстави для призначення такого розгляду, які визначені ч.1 ст.415 КПК.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_7 , дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК, які відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу кожного із обвинувачених, зокрема:

- обвинувачений ОСОБА_11 раніше судимий, має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання згідно ст.67 КК, суд визнав - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
- обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий. Обставиною, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК, суд визнав - вчинення злочинів в неповнолітньому віці. Обставиною, що обтяжує покарання згідно ст.67 КК, суд визнав - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
На думку апеляційного суду, призначене кожному із обвинувачених остаточне покарання: - ОСОБА_11 у виді - 15 років позбавленні волі, з конфіскацією всього належного йому майна; - ОСОБА_7 у виді - 14 років позбавлення волі, без конфіскації майна - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винних та попередженню вчинення ними нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Тому підстав для посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , як за п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК, так і за сукупністю злочинів на підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК, на чому наполягає у своїй апеляційній скарзі прокурор, апеляційний суд не вбачає. При цьому безпідставними є аргументи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має не зняту та не погашену судимість за ч.2 ст.187 КК, оскільки за цей злочин він був засуджений вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2020 року, тобто після вчинення злочинів у цьому кримінальному провадженні. Наявність вказаного вироку врахована судом першої інстанції при призначені обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за правилами ч.4 ст.70 КК.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК покарання у виді - 11 років позбавлення волі, з огляду на таке.
Вироком суду встановлено, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальну правопорушення той вчинив у неповнолітньому віці.
Згідно ч.ч.1,3 ст.102 КК покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті.
Покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому:
- за особливо тяжкий злочин - на строк не більше десяти років;
- за особливо тяжкий злочин, поєднаний з умисним позбавленням життя людини, - на строк до п`ятнадцяти років.
Отже, оскільки кримінальне правопорушення за ч.4 ст.187 КК, згідно статті 12 цього Кодексу, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, то покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не може перевищувати - 10 років позбавлення волі, про що слушно зазначає прокурор в апеляційній скарзі.
Таким чином, встановлене під час апеляційного розгляду неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК, є підставою для зміни вироку суду судом апеляційної інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.187 КК та його зменшення до максимально можливого покарання, визначено санкцією даної норми закону, тобто до 10 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є безпідставними та задоволенню не підлягають, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року зміні в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_9 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року - зміні в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та вважати його засудженим за ч.4 ст.187 КК до покарання у виді 10 років позбавлення волі, без конфіскацією майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які утримується під вартою у той саме строк з дня вручення копії рішення апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4