Справа № 466/610/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/908/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 08.09.2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 08.09.2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

За вироком суду, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 06 вересня 2019 року, близько 01.30 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , діючи за попередньо змовою між собою, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Вказані дії були вчинені обвинуваченими за наступних обставин. Так, 06 вересня 2019 року, обвинувачені перебували у квартирі потерпілого ОСОБА_12 . За попередньою змовою між собою, обвинувачений ОСОБА_7 раптово наніс потерпілому удар пляшкою по голові, після чого наніс удар ножем в шию потерпілого. В подальшому обвинувачені разом почали наносити удари ножем і руками по тілу та шиї потерпілого. Коли потерпілий перестав чинити опір і впав на землю, обвинувачені викрали з квартири потерпілого належний йому мобільний телефон марки «Prestigio» вартістю 2769 грн., мобільний телефон марки «Fly» вартістю 180 грн., мобільний телефон марки «Nokia», ноутбук марки «DELL» вартістю 5000 грн. та газову колонку вартістю 500 грн. Після цього обвинувачені з місця вчинення злочину втекли, завдавши потерпілому збитків на загальну суму 8449 грн. Внаслідок нападу потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, які, згідно висновку експертизи, були небезпечними для його життя та здоров`я в момент спричинення.

На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах, які є ідентичними за вимогами та змістом, адвокат ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_8 просять оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_9 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.409 і ч.1 ст.417 КК України. Окрім того просять повторно дослідити наступні докази : заяву ОСОБА_13 про добровільну згоду на обшук житла, у якому проживає інша людина потерпілий ОСОБА_12 ; заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у яких вони без участі захисника визнають вину у вчиненні кримінального правопорушення; рапорт, яким поліцейські у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вилучили телефон з сім картою; заяву ОСОБА_7 та ОСОБА_9 складену без участі захисника, якою вони не заперечують про те, щоб їх речі знаходилися при матеріалах кримінального провадження до рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг зазначають, що на стадії досудового розслідування було суттєво порушено право ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на захист. У справі відсутні оригінали ордерів на підтвердження повноважень захисника ОСОБА_14 , оформлених в установленому законом порядку, а тому всі докази по даному кримінальному провадженню здобуті з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Звертають увагу на те, що під час досудового розслідування адвокатом ОСОБА_14 не здійснювався належний захист підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , так як уже на тому етапі існували протиріччя у показання, а захист здійснювався одним адвокатом.

Вважають, що покази потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , не є достатніми для підтвердження обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України, а лише свідчать, що між обвинуваченими та потерпілим була бійка, внаслідок якої він отримав тяжкі тілесні ушкодження.

При апеляційному розгляді справи захисники та обвинувачені підтримали апеляційні скарги, з наведених у ній мотивів, та просили такі задоволити.

Прокурор і представник потерпілого заперечили апеляційні скарги захисників, з огляду на безпідставність таких, просили залишити без змін оскаржуваний вирок.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, вина ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні першої інстанції пояснив, що 06 вересня 2019 року він перебував в своїй квартирі по АДРЕСА_2 . Разом з ним в квартирі перебували обвинувачені, з якими він познайомився за декілька днів до цього, та дозволив переночувати у себе вдома. Близько 1 години ночі, коли він щось готував на кухні, раптово обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому удар пляшкою по голові, та за кілька секунд наніс удар ножем в горло. Він, потерпілий, ще намагався оборонятися, але обвинувачені вдвох продовжували наносити йому удари кулаками та ножем по тілу. Він втратив свідомість та впав. Коли він прийшов до тями, то зумів дійти до сусідів, які викликали поліцію. Коли обвинувачені втікали, то викрали з квартири належні йому речі. Після нападу він тривалий час лежав в лікарні та продовжує лікуватися і дотепер. Наслідки нападу залишаться на все життя.

Показання потерпілого є чіткими, послідовними і не викликають сумнівів у їх достовірності, так як узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме: зокрема показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ; відеозаписом проведення слідчого експерименту від 08.09.2019 року та додаткового слідчого експерименту від 12.09.2019 року, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 показав, де саме та яким чином було здійснено напад на потерпілого, як він наніс удар ножем потерпілому по горлу, та разом з ОСОБА_9 продовжували наносити удари потерпілому, також показав, де вони намагалися зняти грошові кошти в банкоматі з карточки потерпілого, та де здали на металобрухт частину викраденої газової колонки; відеозаписом проведення слідчого експерименту від 08.09.2019 року та додаткового слідчого експерименту від 12.09.2019 р. з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 показав, де саме та яким чином було здійснено напад на потерпілого, як він разом з ОСОБА_7 наносив удари потерпілому, які речі викрали, також показав, де вони намагалися зняти грошові кошти в банкоматі з карточки потерпілого, та де здали на металобрухт частину викраденої газової колонки (т. 2 а.с. 32-35, 48-50); відеозаписом проведення слідчого експерименту від 21.01.2020 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 розповів про обставини, що мали місце 06.09.2019 року, показав, де саме він стояв, коли йому ОСОБА_7 наніс перший удар ножем в шию, яким чином обвинувачені продовжували наносити йому ушкодження. Крім того пояснив за яких обставин від познайомився з обвинуваченими (т. 4 а.с.5-9); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 12.09.2019 року (т. 2 а.с. 63-68); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 12.09.2019 року (т. 2 а.с. 69-74); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 12.09.2019 року (т.2 а.с. 75-82); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 12.09.2019 року (т.2 а.с. 83-87); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 18.09.2019 року (т. 2 а.с. 88-93); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 18.09.2019 року (т.2 а.с. 94-98); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 18.09.2019 року (т. 2 а.с. 99-104); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 18.09.2019 року згідно з яким потерпілий ОСОБА_12 вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка вночі 06.09.2019 року нанесла йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном (т. 2 а.с. 105-111); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 18.09.2019 року згідно якого потерпілий ОСОБА_12 вказав на ОСОБА_7 як на особу, яка вночі 06.09.2019 року нанесла йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном (т. 2 а.с. 112-117); протоколом пред`явлення особи до впізнання від 12.09.2019 року (т.2 а.с. 118-123); висновком судово-медичної експертизи №254/19 від 26.11.2019 року (т. 3 а.с. 19-21); висновком судово-медичної експертизи №1045 від 22.11.2019 року (т. 3 а.с. 50); висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/817 від 28.11.2019 (т. 3 а.с. 82-94); висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/816 від 28.11.2019 (т. 3 а.с. 111-118); висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №10/818 від 28.11.2019 (т. 3 а.с. 138-144); висновком судової дактилоскопічної експертизи №4/936 від 23.10.2019 (т. 3 а.с. 150-165); висновком судової медичної цитологічної експертизи №311/2019ц від 08.11.2019 (т.3 а.с. 181-184); висновком судової медичної цитологічної експертизи №282/2019ц від 06.11.2019, №316/2019ц від 18.11.2019 (т.3 а.с. 188-191, 345-348); висновком судової медичної цитологічної експертизи №313/2019ц від 14.11.2019 (т.3 а.с. 200-203); висновком судової медичної імунологічної експертизи №1308/2019ім від 05.11.2019 (т.3 а.с. 251-254); висновком судової медичних імунологічних експертизи №1311/2019ім від 05.11.2019, №1310/2019 ім від 06.11.2019, №1311/2019ім від 05.11.2019, №1309/2019ім від 05.11.2019, №281/2019ц від 08.11.2019, №285/2019ц від 01.11.2019, №284/2019ц від 01.11.2019, (т.3 а.с. 259-262, 280-285, 297-300, 320-324, 328-241, 377-380, 385-388); висновком судової медичних імунологічних експертиз №1359/2019ім від 06.11.2019, №1306/2019ім від 05.11.2019, №1307/2019ім від 05.11.2019 (т.3 а.с. 289-292, 312-315, 369-372); висновком судової медичної цитологічної експертизи №287/2019ім від 05.11.2019 (т.3 а.с. 353- 356) та іншими письмовими доказами.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність наведених доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 інкримінованого їм кримінального правопорушення, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Щодо доводів апелянтів, що слідчим було порушено право на захист обвинувачених, а відтак всі здобуті на досудовому розслідуванні докази є недопустимими, та у зв`язку з цим обвинувачені мають бути виправдані у пред`явленому обвинуваченні, то такі є безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були надані всі передбачені законом можливості для реалізації їх права на захист, порушень права на захист обвинувачених, які би могли істотно вплинути на прийняте судом першої інстанції рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Так, як вбачається із заяв обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 останні просять, щоб їхні інтереси представляв захисник ОСОБА_14 (т.3 а.с.31, а.с.50).

Відповідно до постав слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_18 від 08.09.2019, адвоката ОСОБА_14 залучено до участі у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003025 від 06.09.2019 для надання правової допомоги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ( т.3, а.с.28, а.с. 49).

Як вбачається з матеріалів провадження захисник ОСОБА_14 був присутнім на допитах обвинувачених, та на слідчих діях, які, в тому числі, фіксувалися за допомогою відеозйомки.

При цьому, будь-яких зауважень щодо здійснення захисту їх інтересів захисником ОСОБА_14 на досудовому розслідуванні обвинувачені не висловлювали та не просили його замінити, і в тому числі з підстав неналежного виконання професійних обов`язків.

Об`єктивних даних про неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом ОСОБА_14 , що могло призвести до істотного обмеження чи порушення прав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , передбачених ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 20, частинами 3, 4 ст. 42 КПК України, колегія суддів апеляційного суду не встановила.

Питання ефективності захисту не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в установлений законом спосіб.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 45 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Частиною 1 ст. 50 КПК України встановлено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Постановою об`єднаної палати Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17 (провадження № 51-9792кмо18) визначено, що повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК України, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на досудовому розслідуванні захисник ОСОБА_14 надав копію ордеру про надання правової допомоги ОСОБА_19 та ОСОБА_9 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю

На переконання, колегії суддів, не долучення саме оригіналу ордеру до матеріалів кримінального провадження на підтвердження його повноважень на вчинення дій як захисника не є достатньою підставою вважати, що захисник не підтвердив наданні йому повноваження.

Щодо покликання в апеляційних скаргах на те, що обвинуваченим не могло бути призначеного одного і того ж захисника, оскільки між ними існував конфлікт інтересів, то такі є безпідставними.

Виходячи з положень статті 46 КПК України та вимог ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» захисник не має права взяти на себе захист іншої особи або надавати їй правову допомогу, якщо це суперечить інтересам особи, якій він надає або раніше надавав правову допомогу.

З матеріалів кримінального провадженя вбачається, що на досудовому розслідуванні, зокрема з моменту затримання обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 давали чіткі та послідовні покази щодо обставин вчиненого ними кримінального правопорушення, їх покази не викривали та не заперечували показань один одного, а, відтак, і не було конфлікту інтересів.

Підстав, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України, для повторного, дослідження судом апеляційної інстанції частини доказів, про які йшлось в прохальній частині апеляційних скарг стороною захисту не наведено ні в апеляційних скаргах, ні під час апеляційного розгляду, відтак в ході судового розгляду в задоволенні такого клопотання сторони захисту було відмовлено.

Окрім того, слід зазначити, що учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Будь-яких даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів досудового розслідування та суду колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апелянтів, наведені в апеляційних скаргах, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України, а тому колегією суддів до уваги не беруться.

Покарання обвинуваченим призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 і попередження ними нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді