1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6576/22 1-кп/335/757/2022
22 грудня 2022 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-
07.10.2022 з Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Ухвалою судді від 10.10.2022 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 27.10.2022, яке було відкладено з різних причин, останнього разу до 22.12.2022.
Згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2022 в об`єднанні зазначених кримінальних проваджень було відмовлено.
15.12.2022 до суду від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 було надано клопотання про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 прокурору для усунення недоліків. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що в обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_5 .. При цьому, захисник зауважує, що в обвинувальному акті не зазначено, які саме безпосередньо дії вчинив ОСОБА_5 для досягнення своєї злочинної мети як-то крадіжки кабелю та які дії були вчинені особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в чому полягала роль цієї особи для досягнення цілей крадіжки. Також, в порушення ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить в собі обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання особи, що вчинила злочин ( п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України).
В підготовчому судовому засіданні захисник-адвокат ОСОБА_6 підтримав надане ним клопотання щодо повернення обвинувального акту а просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання його захисника та вважав його таким, яке підлягає задоволенню.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважала, що названі захисником недоліки обвинувального акту, зокрема, щодо відсутності в ньому посилань на обставини, які обтяжують або пом`якшують відповідальність не є суттєвими та спростовуються судовою практикою. Зазначений обвинувальний акт був затверджений нею з тим фактичним формулюванням обвинувачення, яке випливало зі встановлених досудовим розслідуванням обставин.
Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора, та вважав за можливе продовжити розгляд справи згідно наданого обвинувального акту.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього матеріали, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено відомості, які повинен містить обвинувальний акт.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Таким чином, особа, якій висунуте обвинувачення, повинна бути детально поінформована про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.
Тобто, згідно викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.
Відповідно до ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст. 28 КК України визначено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.
Згідно роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», зазначено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.
Разом з тим, в обвинувальному акті прокурором викладено лише фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, лише щодо ОСОБА_5 , тобто описано умисні дії, які були вчинені саме ним, і з обвинувального акту не є зрозумілим чи вчинялись іншою особою будь-які дії спрямовані на викрадення зазначеного в обвинувальному акті майна. Тому, встановлено, що в обвинувальному акті не зазначено, які саме дії вчинив безпосередньо ОСОБА_5 для досягнення своєї злочинної мети як-то крадіжки кабелю та які дії були вчинені особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в чому полягала роль цієї особи для досягнення цілей такої крадіжки.
Таким чином, в обвинувальному акті відсутній виклад обставин кримінального правопорушення щодо вчинення його об`єктивної сторони особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.
Стороною обвинувачення взагалі не визначено дії іншого співучасника при вчиненні крадіжки майна.
В обвинувальному акті лише зазначено, що ОСОБА_5 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зникли з місця злочину, та були зупинені співробітниками поліції, проте, у ньому не зазначено дані, що особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, вчиняла якісь чи активні, чи пасивні дії, спрямовані на викрадення чужого майна, і згідно обвинувального акту всі дії щодо викрадення майна вчинив саме ОСОБА_5 ..
Таким чином, прокурором дії ОСОБА_5 зазначені як дії простого виконавця (співвиконавця), не сформульовано чітко обвинувачення щодо особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, а саме не вказано роль кожного з них відповідно до ст. 27 КК України, які дії вчинив кожен з них під час заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, не зазначено спосіб вчинення злочину кожним зі співучасників, що є порушенням ч.5 п.2 ст.291 КПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.
Дослідженням змісту обвинувального акту, були встановлені певні недоліки, які ускладнюють подальше розуміння сторонам кримінального провадження і суду конкретного змісту цього обвинувачення та унеможливлюють подальше призначення обвинувального акту до судового розгляду.
В той же час деталі вчинення кримінального правопорушення, а також надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення відіграють важливу роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського Суду від 24 квітня 2008 року (справа «Жогло проти України») та від 26 березня 1996 року (справа «Дурсон проти Нідерландів») усі докази зазвичай повинні бути представлені у відкритому судовому засіданні в присутності підсудного для забезпечення можливості надати аргументи у відповідь, оскільки обвинувачення не повинно ґрунтуватись виключно чи вирішальною мірою на тих показаннях, які сторона захисту не могла оскаржити.
Тож, не вдаючись до оцінки правильності кваліфікації дій обвинуваченого в цілому, на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до висновку, що зазначене, в своїй сукупності, свідчить, що даний обвинувальний акт не містить коректну фабулу обвинувачення, яка виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, та її юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), тобто правову модель злочину.
Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування правом на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення.
При цьому, суд приймає до уваги вимоги положень ст. 22 КПК України, відповідно до яких функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, і недопустимим є покладення на суд функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.
Також, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.
Разом з тим, зміна правової кваліфікації та / або обсягу обвинувачення прокурором відповідно до положень ст. 338 КПК України можлива виключно в разі встановлення під час судового розгляду саме нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і така зміна неприпустима в разі допущених при обвинуваченні особи суперечностей чи неповноти, а тим більше описок.
Також, кримінально-процесуальний закон не містить положення про обов`язок суду чекати, коли прокурор скористається своїм правом на зміну обвинувачення в суді, а також і права суду пропонувати або примушувати прокурора змінити обвинувачення.
Крім того, пунктом 6 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт повинен містити обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Разом з тим, в порушення п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не містить зазначення про наявність чи відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів із дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 грудня 2022 року.

Повний текст ухвали складено та оголошено 26 грудня 2022 року о 15-00год.

Суддя: ОСОБА_1