УХВАЛА

Справа № 569/3471/23

1-кс/569/1398/23

03 березня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (далі - третій СВ (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР у м. Хмельницькому) ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Острог Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , із повною вищою освітою, українки, громадянки України, раніше не судимій, заміжній, маючій на утриманні неповнолітню дитину, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (далі - третій СВ (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР у м. Хмельницькому) ОСОБА_4 за погодженням із прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України.

В обґрунтування клопотання вказав, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000196 від 04.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Із матеріалів клопотання убачається, що працівник Управління СБ України в Рівненській області ОСОБА_5 виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію рф проти України.

В період з липня 1996 року ОСОБА_5 проходить військову службу в органах державної безпеки, а згідно з наказом начальника Управління СБ України в Рівненській області від 31.05.2017 № 107-ос займає посаду головного спеціаліста (з оперативних питань) ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 присвоєно військове звання - підполковник.

ОСОБА_5 , будучи працівником органу безпеки, виконує функції представника влади, у зв`язку з чим, відповідно до положення частини першої Примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу - Управління СБ України в Рівненській області.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Службу безпеки України» ОСОБА_5 17.07.1996 склала Військову присягу на вірність Українському народові.

Відповідно до складеної Військової присяги ОСОБА_5 , вступаючи на військову службу, урочисто присягнула Українському народові завжди бути йому вірною і відданою, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватися Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, захищати українську державу, непохитно стояти на сторожі її свободи і незалежності та ніколи не зрадити народу України.

Крім того, відповідно до положень ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, а також ст. ст. 2, 24 Закону України «Про Службу безпеки України», ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, складеної Військової присяги, ОСОБА_5 , як співробітник СБ України та військовослужбовець, під час проходження військової служби в Управлінні СБ України в Рівненській області з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, зобов`язана: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; захищати державний суверенітет, конституційний лад, територіальну цілісність, економічний, науково-технічний і оборонний потенціал України, законні інтереси держави та права громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб; не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України;попереджувати, виявляти, припиняти та розкривати кримінальні правопорушення проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Водночас ОСОБА_5 , не дотрималася вимог вказаних нормативно-правових актів, складеної нею присяги та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України», виправдовувала, визнавала правомірною, а також заперечувала збройну агресію Російської Федерації (далі - РФ) проти України, вчинивши злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного порядку за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Однак, упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, у березні - квітні 2014 року на території Луганської та Донецьких областей розпочалася збройна агресія РФ шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської та Донецької областей та порушення територіальної цілісності України.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської та Донецької областей протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів на території Луганської та Донецької областей, так званими «ЛНР» та «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права керівництво та представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України та в лютому 2022 року віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

В подальшому, 24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, строк дії такого правового режиму в Україні продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Разом з цим, на сьогодні частина території України перебуває в тимчасовій окупації. Це стало можливим за допомогою збройних формувань РФ, які складаються: з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони РФ; підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим та розвідувальним відомствам РФ; їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань; озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ

Має місце насадження окупаційної адміністрації, яку складають державні органи і структури РФ, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, а також підконтрольні РФ самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Незважаючи на те, що під час здійснення збройної агресії щодо України, підрозділи збройних сил РФ систематично та масово ведуть агресивні бойові дії, порушують закони та звичаї війни, вчиняють військові злочини, пов`язані в тому числі із вбивством цивільного населення та руйнування об`єктів цивільної інфраструктури, ОСОБА_5 будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, а саме головним спеціалістом (з оперативних питань) 3 сектору ВОТЗ УСБУ в Рівненській області, всупереч ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, а також ст. ст. 2, 24 Закону України «Про Службу безпеки України», ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, складеної Військової присяги, 19.08.2022 в період з 13 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в приміщенні кабінету №820 готелю «Турист», що в м. Рівне по вул. Київська, буд. 36, діючи умисно, з особистих міркувань, при розмові зі ОСОБА_7 , у категоричній формі виправдовувала, визнавала правомірною, заперечувала збройну агресію РФ проти України розпочату у 2014 році.

З огляду на вищеописані обставини, а також беручи до уваги наявність здобутих доказів, які в сукупності є достатніми для прийняття відповідного рішення, 01.03.2023 слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, тобто, що вона підозрюється у виправдуванні, визнанні правомірною, а також запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, вчинене службовою особою.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого їй злочину, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, а саме:допитом свідка ОСОБА_7 , та слідчим експериментом в ході яких остання повідомила, що вона надавала послуги масажу ОСОБА_5 під час якого ОСОБА_5 визнавала правомірною, заперечувала збройну агресію РФ проти України розпочату у 2014 році, та підтримувала дії та рішення фр; поясненням в ОСОБА_5 , в якому вона зізналася, що визнавала виправдовувала, визнавала правомірною, заперечувала збройну агресію РФ проти України; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_5 який визнано речовим доказом та накладено арешт; допитами співробітників Управління СБ України в Рівненській, які підтвердили, що в після вторгнення рф, ОСОБА_5 в ході спілкування виправдовувала, визнавала правомірною, заперечувала збройну агресію РФ проти України; висновками судової комп`ютерно-технічної та судової експертизи відео,- звукозапису, в ході яких вивантажено з відеореєстратора аудіо запис розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ; протоколом огляду речей та документів в ході якого відтворено файлу «XVR_ch1_main_3600_0128» та здійсненого стенограму розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ; висновком судової лінгвістичної експертизи, згідно якого в висловлюваннях ОСОБА_5 є виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресію рф проти України, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також підтримка дій та рішень держави агресора, а також в цілому вказаними вище та усіма іншими матеріалами кримінального провадження.

На цьому етапі кримінального провадження, до встановлення судом фактичної істини у ньому, сукупність зазначених матеріалів є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, сформованих в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», якою відзначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; а також позиції у рішенні від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», якою відзначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, а саме злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного порядку, за скоєння якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, з конфіскацією майна, або без такої.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Підставами для застосування до ОСОБА_5 заходу у вигляді домашнього арешту є обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що в ході застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Обґрунтуванням того, що ОСОБА_5 , може переховуватись від органу досудового розслідування являється те, що кримінальне правопорушення, вчинене підозрюваною, відноситься до категорії тяжких злочинів. У разі доведення вини підозрюваної, останній загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що свідчить про те, що в разі обрання ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, остання з метою уникнення покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У разі доведення вини ОСОБА_5 їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваної переховуватись від суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для обрання запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши запобіжний захід.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином встановлено ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрювана ОСОБА_5 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, ОСОБА_5 , незаконними засобами зможе впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження та протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.

Також, вартує уваги факт проходження ОСОБА_5 служби на різних посадах у органах безпеки тривалий період часу, наявність в неї численних зв`язків серед співробітників правоохоронних органів, які за її проханням чи вказівками можуть сприяти в уникненні від кримінальної відповідальності у різноманітних формах.

Відповідно, вона має широке коло знайомств серед співробітників різних державних установ, підприємств, експертних установ, правоохоронних органів. А тому, є достатні підстави вважати, що як особисто, так і через колег по службі, можуть вживатися заходи, пов`язані із здійсненням заходів, у тому числі шляхом зловживання службовим становищем у латентній формі, основною ціллю яких є запобігання здійснення кримінального судочинства у цілому, зокрема здійснення повного та об`єктивного досудового розслідування та судового розгляду.

У такий спосіб, ОСОБА_5 , як особисто, так і через інших осіб, шляхом умовлянь, чиненням тиску, погрозами та/або будь-яким іншим чином може вплинути на свідків з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, або взагалі відмови, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Таким чином встановлено ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрювана ОСОБА_5 , може незаконно впливати на свідків.

При з`ясуванні обставин, які відповідно до ст. 178 КПК України, слід врахувати при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу: наявність вагомих доказів про вчинення підозрюваним вищевказаного кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 .

На підставі викладеного орган досудового розслідування приходить до висновку про неможливість запобігати вищевказаним ризикам шляхом застосування стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт (наприклад особисто порука, застава, особисте зобов`язання) на цій стадії в інтересах найбільш повного, оперативного та ефективного досудового розслідування, орган досудового розслідування виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, присутність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваної та існує доцільність забезпечити високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, порушення яких може вкрай негативно вплинути на суспільство у цілому.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тому є необхідність застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з метою забезпечення виконання нею покладених на неї процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та факт наявності перелічених ризиків, що дають достатні підстави вважати, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, а також для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини просив застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрювана ОСОБА_5 та захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, просили відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваної, захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, 01.03.2023 слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, тобто, що вона підозрюється у виправдуванні, визнанні правомірною, а також запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, вчинене службовою особою.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винною у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється, вік, стан здоров`я, репутацію, майновий стан, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, суд вважає, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України, щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, залишати житло цілодобово або у певний період доби.

З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_5 домашній арешт із забороною підозрюваному залишати житло в період доби з 21 год. до 06 год..

Окрім цього, застосовуючи, щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців обов`язок: прибувати до слідчого чи прокурора із встановленою періодичністю; прибувати на виклик слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131-132, 176-178, 181, 193-194, 205, 395 КПК України -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 залишати приміщення квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 21 год. до 06 год..

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання до органу Національної поліції в Рівненькій області за місцем проживання підозрюваної.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 обов`язки:

прибувати до слідчого чи прокурора із встановленою періодичністю;

прибувати на виклик слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну;

утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні. .

Встановити строк дії ухвали терміном до 01 травня 2023 року.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити 01 травня 2023 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Зобов`язати підозрювану ОСОБА_5 прибути до місця свого проживання до 21 год. 03 березня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_8