Номер провадження: 11-кп/813/2110/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.

за участю

секретаря ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2022 року в кримінальному провадженні №0000337 відносно,

ОСОБА_1 , 1982 року народження, уродженця с.Кузьминки Джанбульської області Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2022 року, відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_8 про зменшення розміру застави, задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_1 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном до 18 грудня 2022 року. ОСОБА_1 визначено заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 124 050 грн. У разі внесення застави на ОСОБА_1 покладено обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить застосувати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а також зменшити розмір застави.

В обґрунтування зазначених вимог апеляційної скарги просить врахувати, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, в розшуку не перебуває, працевлаштований та має постійне місце проживання. Вказує, що не має наміру вчиняти будь-яку з дій передбачених ст.177 КПК України. Звертає увагу, що він офіційно працевлаштований, проте визначений розмір застави є занадто великим.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8., яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 просить ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . У разі неможливості зміни запобіжного заходу на домашній арешт, просить зменшити суму застави до 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, а саме 52 000 грн.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги адвокат зазначила, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Також судом не аргументовано своє рішення щодо визначення застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 раніше не судимий, має постійне місце роботи та мешкання, свою провину визнав, погодився давати свідчення.

Прокурор, обвинувачений та захисник належним чином повідомлені про місце, дату та час апеляційного розгляду. Клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за участю сторін на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Приписами ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до змісту ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Тобто, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання особи під вартою суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків. У той же час, розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу під час судового провадження суд не встановлює наявність чи відсутність обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки такий стандарт доказування не застосовується на даній стадії провадження.

З наданих суду матеріалів судового провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 судом при розгляді клопотання у судовому засіданні належним чином перевірені, при цьому у судовому засіданні заслухані доводи прокурора та сторони захисту, досліджені письмові матеріали клопотання прокурора, з`ясовані всі необхідні обставини, які повинні бути встановлені при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб, а тому урахуванням п.4 ч.2 ст.183 КПК відносно обвинуваченого може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, оскільки дії ОСОБА_1 спрямована на розповсюдження особливо небезпечних наркотичних засобів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так у своєму клопотанні прокурор вказував на існування ризиків того, що ОСОБА_1 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином врахував зазначені доводи сторони обвинувачення, зважаючи на сукупність таких обставин як тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_1 , а також їх характер.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Колегія суддів при цьому зазначає, що сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризиків, проте разом із відомостями про особу обвинуваченого ОСОБА_1 , який не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, працював продавцем, місця реєстрації не має, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , вказує на існування заявлених стороною обвинувачення ризиків. Так відсутність міцних соціальних зв`язків свідчить про можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того обвинуваченому інкримінується вчинення ряду епізодів злочинної діяльності із розповсюдження наркотичних засобів, які останній зберігав за місцем проживання. Таким чином наявні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі може вдатися до вчинення аналогічних злочинів чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які не зменшились та продовжують існувати, тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_1 дані про особу обвинуваченого, а також те, що розгляд справи триває, колегія суддів доходить висновку про відсутність об`єктивної можливості застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів.

Відомості, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні.

Що стосується доводів апеляційних скарг адвоката та обвинуваченого ОСОБА_1 про необхідність визначення меншого розміру застави, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Відповідно до ст. 182 КПК України - застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього обов?язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов?язків. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання суду апеляційної інстанції слідчим суддею вірно визначено розмір застави, виходячи з тяжкості злочину та обставин його вчинення, ступеню тяжкості його наслідків, а також відомостей про особу обвинуваченого. Саме застава у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з огляду на встановлені ризики та відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків здатна утримати обвинуваченого від дій, що передбачені ст.177 КПК України та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Відомостей про те, що такий розмір застави є непомірним для обвинуваченого матеріали провадження не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6