Справа № 467/152/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000013 від 25.01.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка, Арбузинського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2023 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним відповідно до тимчасового посвідчення № 271 від 17.03.2022 року, маючи звання солдат рядового складу, та відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 60 від 13.01.2023, визнаний придатним до проходження військової служби згідно Наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_2 , отримав бойову повістку про відправку до військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України, відповідно до якої мав прибути 14 січня 2023 року об 11 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , з подальшим відправленням до військової частини № НОМЕР_1 .

Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , будучи призваним на військову службу за мобілізацією, на особливий період та належним чином повідомлений про дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , 14 січня 2023 року на 11 годину 00 хвилин умисно не прибув, а залишився за місцем свого проживання. На підставі викладеного, ОСОБА_4 , являючись військовозобов`язаним, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, ухилився від виконання свого конституційного обов`язку та призову на військову службу за мобілізацією, на особливий період, тим самим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацією» № 69/2022 від 24.02.2022 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що будучи військовозобов`язаним та маючи звання солдат рядового складу, визнаний придатним до проходження військової служби, дійсно 13 січня 2023 року за місцем свого проживання, він отримав бойову повістку на відправку до військової частини на 14 січня 2023 року, на якій поставив особистий підпис. Усвідомлюючи наслідки своїєї поведінки, та хоча під розписку попереджувався про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, відмовився від призову на військову службу у зв`язку з тим, що не бажає воювати та побоюється за своє життя. Розкаявся у вчиненому.

В судовому засіданні досліджені докази, накаді стороною обвинувачення:

- корінець повістки, вручена ОСОБА_4 під розписку в с. Семенівка 13 січня 2023 року о 10:00 годині.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочину, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 336 КК України, а саме як

ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. В судовому засіданні обвинувачений хоча і визнав свою вину, однак суд не висловловив жалю щодо вчиненого та не висловив бажання виправити ситуацію, що склалася. Висловлювання обвинуваченим в своєму останньому слові бажання виправитись, суд розцінює лише як намагання уникнути суворої відповідальності.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він є нетяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працює, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Суд враховує досудову доповідь органу пробації, за висновком якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється, середній, та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції інкримінованої йому ст. 336 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі із застосуванням правил ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Речові докази у справі відсутні. Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався. Враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого і його процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження, суд не вбачає підстав для застосування відносно нього будь-якого запобіжного заходу через відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя Арбузинського ОСОБА_5 Кірімова

районного суду