28.01.2022 Справа № 490/2325/18
н/п 1-кп/490/200/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
_________________________________________________________________________________В И Р О К
28 січня 2022 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українкою, громадянином України, здобув вищу освіту, є розлученою, має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштована, раніше не судима, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
В ході судового засідання судом було встановлено, що 20.02.2018 року приблизно о 10:30 - 10:40 годині ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення комісійного обстеження з приводу обстеження садових будинків КСТ "Хризантема" а саме на території вказаного кооперативу під час раптово виниклої сварки, на ґрунті неприязних відносин, що виникли внаслідок періодичних конфліктів з громадянином ОСОБА_4 з приводу відімкнення ОСОБА_4 газопостачання до будинку ОСОБА_5 . В зв`язку з чим ОСОБА_5 нанесла ОСОБА_4 один удар правою рукою в область обличчя, а саме в область щоки, а також з перцевого газового балончику бризнула ОСОБА_4 в очі, чим самим спричинила тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої щоки та хімічного опіку кон`юнктиви обох очей, які згідно висновку експерта № 248 від 21.02.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, винним себе не визнала, та суду пояснила, що 20.02.2018 року приблизно о 10год 30хв в неї з потерпілим виник конфлікт внаслідок того, що потерпілий вимкнув їй світло та газ, вдома було дуже холодно. Конфлікт тривав близько 1 години. В ході конфлікту вона відштохнула потерпілого, оскільки обвинувачений був дує агресивний вона використала газовий балончик та бризнула в сторону потерпілого. В той же час, жодного умислу на вчинення протиправних дій щодо ОСОБА_4 у неї не було. Натомість саме вона була жертвою його незаконних дій.
У судовому засіданні було допитано потерпілого ОСОБА_4 який суду пояснив, що 20.02.2018 року в них з обвинуваченою виник конфлікт, вона увійшла на територію його домоволодіння, з приводу відімкнення її від газопостачання. В ході конфлікту ОСОБА_5 завдала один удар правою рукою йому в обличчя, після чого в ході подальшого конфлікту ОСОБА_5 бризнула йому в обличчя газовим балончиком, в наслідок чого він отримав опік очей.
У судовому засіданні було допитано слідка ОСОБА_8 яка суду пояснила, що обвинувачена це її донька, вона була присутня під час конфлікту який відбувся 20.02.2018 року близько 10год 30хв. Це була зима, було холодно, потерпілий вимкнув газопостачання та світло, вони прийшли до нього розбиратись з цією ситуацією. На місці події були присутні вона, її донька, дільничний та потерпілий. Вся подія тривала близько 1 години. В ході розмови виникла сварка. ОСОБА_5 нанесла один раз правою рукою в область обличчя потерпілого ляпаса. ОСОБА_4 був розгніваний, тому дільничний його схопив та тримав, після цього ОСОБА_5 використала газовий балончик та бризнула в сторону ОСОБА_4 . Після цього вони розійшлись.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї провини у вчиненні інкримінованого їй проступку, на думку суду, її винуватість повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового слідства та, які містяться в наступних процесуальних джерелах:
-Протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.02.2018 року ОСОБА_4 просить прийняти міри до особи яка перебувала на території СВТ "Хризантема" в м. Миколаєві, бризнула перців балончик йому в очі чим нанесла легкі тілесні ушкодження.
-Консультаційним висновком спеціаліста Обласної офтальмологічної лікарні від 20.02.2018 року, згідно якого ОСОБА_4 отримав хімічний опік кон`юктиви обох очей.
-Листом начальника Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 23.04.2019 ОСОБА_9 відповідно до якого ОСОБА_4 , 21.02.2018 о 8 год. 45 хв. вув оглянутий в кабінеті № 27 відділу судово-медичних експертиз потерпілих, звинувачених та інших осіб судово-медичним експертом ОСОБА_10 та за наслідками цього складений висновок №248 від 21.08.2018. Висновок експерта складався згідно із постановою про призначення судово-медичної експертизи від 20.02.2018 слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Тимошевської.
-Висновком експерта №248 від 21.02.2018 року згідно якого ОСОБА_4 має тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої щоки, хімічного опіку кон`юктиви обох очей. Забій м`фких тканин лівої щоки уторився від однієї ударної дії тупого твердого предмету, який могли бути руки, ноги та інші. Хімічний опік кон`юктиви обох очей утворився від дії якоїсь хімічної речовини, з давністю утворення не більше однієї доби до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворення наявних тілесних ушкоджень при падіння тіла на площину з висоти власного зросту виключено.
-Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.03.2018 року з потерпілим ОСОБА_4 з фототаблицями, згідно якого ОСОБА_4 на місці розповів та показав як йому було нанесено тілесні ушкодження 20.02.2018 року приблизно о 10:30 - 10:40 годині перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 .
-Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.03.2018 року з свідок ОСОБА_11 з фототаблицями, згідно якого свідок ОСОБА_11 на місці розповіла та показала як стала свідком подій 20.02.2018 року ОСОБА_5 завдала ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
Зважаючи на визначення приватного обвинувачення як інституту кримінального процесуального права, спрямованого на захист суто особистих інтересів потерпілого, такий вид обвинувачення не може бути ототожнений із публічним, в тому числі, державним обвинуваченням.
Специфіка здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення регламентується главою 36 КПК України. Так, особливостями кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є: 1) підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, вичерпний перелік яких закріплено в ст. 477 КПК України (ч. 4 ст. 26, ч. 1 ст. 478 КПК України); 2) відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника, від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження (ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України).
Отже, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, як свідчить зміст глави 36 КПК України, має особливість стосовно початку такого провадження та його завершення. Жодних інших особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення ані главою 36 КПК України, ані іншими положеннями КПК України не передбачено. Тобто, після того, як кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, що міститься у переліку таких правопорушень у ст. 477 КПК України, задіюється державно-владний ресурс органів досудового розслідування та прокуратури, який слугує подальшою рушійною силою здійснення досудового розслідування та підтримання обвинувачення під час судового розгляду.
Таким чином, визначений КПК України процесуальний порядок здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за своєю правовою природою є приватно-публічним різновидом кримінального провадження і його варто розглядати як диференціацію форми такого провадження у межах загальної його форми, врегульованої КПК України.
Водночас з такою позицією сторони захисту погодитись не можливо з огляду на наступне.
В ході судового розгляду судом досліджено протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 20.02.2018 у відповідності до якого потерпілим ОСОБА_4 повідомлено слідчому СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_12 про обставини вчинення кримінального правопорушення, ймовірну особу яка його вчинила ОСОБА_5 та зазначено спосіб вчинення кримінального правопорушення приснула перцовим балоном в очі. У вказаному протоколі маються особисті підписи потерпілого ОСОБА_4 про роз`яснення йому кримінальної відповідальності передбаченої ст.383 КК України, права заявника ст.60 КПК України та зазначено про достовірність вказаної інформації.
Вищевказане свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_4 фактично звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення в якій обґрунтував бажання притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 та яка слугувала юридичною підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вказана позиція узгоджується із правовими висновками викладеними в в пунктах 26, 30, 38 постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19) відповідно до яких зміст частини першої статті 477 КПК у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.
Право потерпілого на таке звернення кореспондує конституційний обов`язок держави в особі компетентних органів захистити порушені права і свободи постраждалої людини в установленій законом формі, зокрема з дотриманням визначеної КПК процедури встановити дійсні обставини справи і в разі підтвердження факту злочинного діяння надати йому юридичну оцінку відповідно до норм КК.
Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, в тому числі в разі відповідної зміни правової оцінки діяння за результатами судового розгляду.
Крім цього, кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.
Згода потерпілого в судовому засіданні з викладеною в обвинувальному акті кваліфікацією кримінального правопорушення як злочину публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від обвинувачення і зумовлювати закриття кримінального провадження відповідно до пункту сьомого частини першої статті 284 КПК. Навпаки, зазначене волевиявлення, виражене в належний процесуальний спосіб (у формі письмової або усної заяви, зафіксованої у відповідному документі та/або журналі судового засідання і на технічному записі процесу), варто розцінювати як спрямоване на застосування до обвинуваченого кримінально-правових заходів примусу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.39 КПК України, правом визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, наділений лише керівник органу досудового розслідування.
Згідно п.8 ч.1 ст.3 КПК України, керівником органу досудового розслідування є, зокрема, начальник слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції.
Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
Аналіз положень КПК свідчить про те, що визначення слідчого чи прокурора не є тим випадком, для якого Кодекс вимагає винесення постанови. Цей висновок можна зробити зі співставлення двох пунктів частини 2 статті 39 КПК: в пункті 1, який стосується визначення слідчого, слідчих або старшого слідчої групи керівником органу досудового розслідування, постанова не згадується, у той час як пункт 2 для відсторонення слідчого від розслідування прямо вимагає вмотивованої постанови. Частина 1 статті 37 КПК не визначає, у якому вигляді має прийматися рішення про визначення процесуального керівника у розслідуванні.
Існує усталене правило тлумачення юридичних текстів «casus omissus pro omisso habendus est», що означає, що «пропущений випадок має вважатися таким, що пропущений навмисно».
Виходячи з правила «casus omissus pro omisso habendus est», Суд не вбачає підстав додавати до тексту закону не висловлену в ньому вимогу і вважає, що відсутність у відповідних положеннях, які прямо стосуються регулювання цього питання, згадки про необхідність постанови, означає необов`язковість такої постанови для визначення конкретного слідчого або прокурора, яким доручається виконання відповідних повноважень у певній справі.
Більше того, правильність такого тлумачення підтверджується й іншими міркуваннями.
Відповідно до частини 5 статті 110 КПК, обов`язковими елементами постанови слідчого або прокурора є мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. У випадку визначення конкретного слідчого та/або прокурора для проведення розслідування рішення приймається, виходячи здебільшого з організаційних міркувань. Ці міркування не можуть бути обґрунтовані вимогами КПК, але в певних випадках їх розголошення може бути шкідливим як для розслідування, так і для функціонування відповідного органу".
Крім того, Верховний Суд у правовому висновку, викладеному в постанові від 19 вересня 2019 року (провадження № 51-4358км18), з посиланням на положення ст. 39 КПК України зазначив, що ця норма не передбачає обов`язкового винесення керівником органу досудового розслідування мотивованої постанови про визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування. Така постанова виноситься лише у випадку відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування згідно з п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України , та відповідно до п. 6 ч. 2 зазначеної статті керівник органу досудового розслідування уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись повноваженнями слідчого.
Параграфом 2 Глави 3 КПК України закріплено правовий статус сторони обвинувачення у кримінальному провадженні. До таких процесуальних осіб вказаними нормами віднесено прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого органу досудового розслідування, співробітників оперативних підрозділів.
Організацію досудового розслідування покладено на керівника органу досудового розслідування. Так, ч. 2 ст. 39 КПК України визначено повноваження керівника органу досудового розслідування, зокрема відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник визначає слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування.
Тобто, у розумінні ст. 39 КПК України, для проведення повного, всебічного і неупередженого досудового розслідування, дослідження обставин кримінального провадження, надання їм правової оцінки шляхом прийняття відповідних процесуальних рішень, керівник органу досудового розслідування зобов`язаний вжити всіх заходів для забезпечення ефективного досудового розслідування в межах процесуальних строків, у тому числі надавати доручення декільком слідчим на проведення досудового розслідування з дотриманням вимог Розділу ІІІ КПК України.
Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що доручаючи проведення досудового розслідування слідчим СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 шляхом винесення відповідного доручення, керівник органу досудового розслідування начальник СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_14 станом на 20.02.2018 діяв в умовах правової невизначеності, а тому з метою забезпечення ефективного досудового розслідування в межах процесуальних строків, був вільним в обранні способу призначення слідчих у кримінальному провадженні.
Щодо визнання недопустимим доказом консультаційного висновку спеціаліста Обласної офтальмологічної лікарні Миколаївської обласної ради від 20.02.2018 з огляду на невідповідність Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №028/о Консультаційний висновок спеціаліста затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14 лютого 2012 року, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч.ч.1,3 ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Враховуючи викладене, суд оцінює консультаційний висновок спеціаліста Обласної офтальмологічної лікарні від 20.02.2018 як документ в розумінні положень ст.99 КПК України та зазначає, що в ході судового розгляду досліджено оригінал консультаційного висновку спеціаліста Обласної офтальмологічної лікарні від 20.02.2018 в якому зазначено П.І.Б. пацієнта ОСОБА_4 , рік народження 1961, об`єктивне обстеження зору ОСОБА_4 , висновок спеціаліста (встановлений діагноз) хімічний опік кон`юктиви обох очей та лікарські рекомендації, мається печатка лікаря, його підпис, зазначена дата складення документу 20.02.2018.
Таким чином, у суду немає підстав для визнання вищевказаного консультаційного висновку спеціаліста неналежним та недопустимим, й враховуючи те, що під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив факт особистого звернення 20.02.2018 до лікаря Обласної офтальмологічної лікарні з метою надання невідкладної медичної допомоги та у подальшому копію вказаного висновку надав слідчому для долучення до матеріалів кримінального провадження.
Доводи сторони захисту щодо визнання неналежним та недопустимим висновку експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради № 248 від 21 лютого 2018 року із посиланням на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №703/2325/14-к, суд відхиляє виходячи з наступного.
В ході судового розгляду судом досліджено висновок експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради № 248 від 21.02.2018 складений лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_10 із висновків якого вбачається, що: 1. У ОСОБА_4 мають місце тілесні пошкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої щоки, хімічного опіку кон`юктиви обох очей. 2. Забій м`яких тканин лівої щоки утворився від однієї ударної дії тупого твердого предмету, яким могли бути руки, ноги та інші; хімічний опік кон`юктиви обох очей утворився від дії якоїся хімічної речовини, з давністю утворення не більше однієї доби до часу огляду. 3. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень. 4. Утворення наявних у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень при падінні тіла на площину з висоти власного зросту виключено. 5. Взаєморозташування потерпілого та нападника під час нанесення тілесних ушкоджень могло бути обличчям одним до одного. 6. Локалізація тілесних пошкоджень доступна для їх спричинення власною рукою.
Крім того, у дослідницький частині висновку експерта вказана інформація про об`єктивне дослідження потерпілого ОСОБА_4 та мається посилання на консультаційний висновок спеціаліста Обласної офтальмологічної лікарні Миколаївської обласної ради від 20.02.2018, яким констатовано висновок хімічний опік кон`юктиви обох очей.
Також судом досліджено лист начальника Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 23.04.2019 ОСОБА_9 відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 21.02.2018 о 8 год. 45 хв. Був оглянутий в кабінеті № 27 відділу судово-медичних експертиз потерпілих, звинувачених та інших осіб судово-медичним експертом ОСОБА_10 та за наслідками цього складений висновок № 248 від 21.08.2018. Висновок експерта складався згідно із постановою про призначення судово-медичної експертизи від 20.02.2018 слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Тимошевської.
У відповідності до п.п. 4.1, 4.4., 4.9 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.
При проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу. При експертизі тілесних ушкоджень у висновках експерта (акті) повинні бути відображені: характер ушкоджень з медичної точки зору (садно, синець, рана, перелом кістки тощо), їх локалізація і властивості; вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження; механізм виникнення ушкоджень; давність (термін) спричинення ушкоджень; ступінь тяжкості тілесних ушкоджень із зазначенням кваліфікаційної ознаки - небезпека для життя, розлад здоров`я, стійка втрата загальної працездатності тощо.
Таким чином суд вважає висновок експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради № 248 від 21.02.2018 таким, що підтверджує існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також його достовірність та допустимість.
Наведені вище дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч. 1 ст.125 КК України, як спричинення умисних тілесних ушкоджень.
В той же час, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_5 підлягає звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим проступком.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим проступком.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Суддя Центрального районного
суду міста Миколаєва ОСОБА_1