У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000119

за апеляційною скаргою прокурора Веселинівського відділу Вознесенської оружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2022 року, про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2022 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000119 від 15.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах матеріального права, а ухвала суду постановлена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

На переконання апелянта, формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, айв інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства.

На його думку, злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не правильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, дійшовши висновку, що кримінальним правопорушенням, пов`язаним з домашнім насильством, може бути виключно кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначена в обвинувальному акті обтяжуюча обставина - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, не свідчить, що було здійснено домашнє насильство.

Просить врахувати, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а саме в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , з якою він співмешкає, та визнано обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних або близьких відносинах. Тобто, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із домашнім насильством, ця обставина була визнана обтяжуючою в обвинувальному акті та він мав можливість захищатися від цього обвинувачення, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного 15.06.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

Згідно обвинуваченню, 15.06.2022 близько 05:00, знаходячись в одній із кімнат домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла сварка, на грунті особистих неприязне низ відносин.

У ході сварки, у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Надалі ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс два удари долонею правої руки в обличчя ОСОБА_8 , а потім з силою стиснув ліву руку потерпілої.

В результаті зазначених умисних протиправних дій, потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці носа, крововилив на лівому передпліччі. За таких обставин, ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 надала заяву, згідно якої просить кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити, відмовляється від підтримання обвинувачення, претензій до обвинуваченого не має.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_9 не висловив заперечення проти зазначеного клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував щодо закриття кримінального провадження.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції зазначив про те, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Приймаючи до уваги, що потерпіла ОСОБА_8 відмовилася від обвинувачення та просила суд закрити кримінальне провадження, тобто обвинувачений та потерпіла примирилися, обвинувачений не заперечував щодо закриття кримінального провадження, будь-якого тиску на потерпілу щодо прийняття рішення про відмову від обвинувачення не було вчинено, та що кримінальне правопорушення не відноситься до правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, передбаченим ст. 126-1 КК України, суд вважав за можливе закрити дане кримінальне провадження.

При прийнятті рішення враховано, що орган досудового розслідування не визначив, що дане кримінальне провадження пов`язане з домашнім насильством.

Також суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 зазначено обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких правовідносин. З даного приводу суд першої інстанції врахував, що зазначення в обвинувальному акті цієї обтяжуючої обставини не є підставою вважати, що було здійснено домашнє насильство, це лише обтяжуюча обставина, яку необхідно встановити під час розгляду справи по суті.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав.

Потерпіла та обвинувачений повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду. Клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції не надходило. Неявка зазначених учасників судового провадження не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальне провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст. 125 КК України, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

Як передбачено п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, підставою для закриття кримінального провадження є відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані при прийнятті оскаржуваного рішення.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 , знаходячись в одній із кімнат домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , між ним та ОСОБА_8 виникла сварка, на грунті особистих неприязне них відносин.

У ході сварки, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Надалі ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс два удари долонею правої руки в обличчя ОСОБА_8 , а потім з силою стиснув ліву руку потерпілої.

Як встановлено судом першої інстанції, та вбачається із обвинувального акта, органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст.125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 надала до суду першої інстанції заяву про відмову від обвинувачення ОСОБА_7 (а.с. 23).

Зі змісту технічного носія інформації судового засідання суду першої інстанції від 22.07.2022, а також журналу судового засідання, вбачається, що потерпіла примирилась з обвинуваченим та в суді відмовилась від підтримання обвинувачення (а.с. 24).

Враховуючи обставини, викладені в обвинувальному акті, які прокурор вважав встановленими, кваліфікацію дій ОСОБА_7 органом досудового розслідування за ч.1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначення в обвинувальному акті обтяжуючої обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких правовідносин, не свідчить, що було здійснено домашнє насильство.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06.12.2017, Кримінальний кодекс України доповнено статтею 126-1, яка передбачає кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Обов`язковою умовою визнання судом злочину, пов`язаного із домашнім насильством, є відображення ознак домашнього насильства у формулюванні обвинувачення (зокрема, у повідомленні про підозру, у обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин.

Саме таку правову позицію виклала у своєму висновку Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №453/225/19, провадження №51-4000кмо19 від 12.02.2020, згідно якому кримінальним правопорушенням, пов`язаним із домашнім насильством, необхідно вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу кримінального правопорушення.

Встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Між тим, матеріали кримінального провадження, а саме зміст викладених фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, свідчать про те, що ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні злочину, пов`язаного із домашнім насильством, стороною обвинувачення не висувалось. Посилання в обвинувальному акті лише на обтяжуючу обставину, як вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких правовідносин, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну законом.

Для того, щоб обґрунтувати неможливість закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК України, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства.

Докази тому, що інкримінований злочин пов`язаний з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати.

За таких обставин, твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язаний з домашнім насильством, не ґрунтується на будь-яких обставинах, наведених у обвинувальному акті. Тому, доводи прокурора про безпідставне закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілої ОСОБА_8 від підтримання обвинувачення не заслуговують на увагу.

При перевірці матеріалів справи в апеляційному порядку не виявлено істотного порушення кримінального процесуального закону, що слугувало б підставою для скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну прокурора Веселинівського відділу Вознесенської оружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2022 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3