Провадження № 1-кс/752/2098/23
У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваному:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого у кримінальному провадженні №0000571, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2022р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000571 від 27.02.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, відносно ОСОБА_6 .

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 27.02.2022, приблизно об 11 год. 30 хв., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи неподалік буд. № 24 по вул. Митрополита Андрія Шептицького в м. Києві, будучи озброєним невстановленою в ході досудового розслідування стрілецькою вогнепальною зброєю, побачив раніше незнайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час проходив вказаною вулицею, та підійшовши до останнього розпочав із ним спілкування, під час якого між ними виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_6 безпричинно наніс один удар прикладом наявної в ного невстановленої досудовим розслідуванням стрілецької вогнепальної зброї в область голови ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_9 , з метою уникнення розвитку словесного конфлікту та подальшого спричинення йому тілесних ушкоджень, почав втікати у протилежному від ОСОБА_6 напрямку.

У цей час, ОСОБА_6 , діючи умисно, відчуваючи фізичну перевагу,

у зв`язку із наявністю в нього невстановленої в ході досудового розслідування стрілецької вогнепальної зброї, на ґрунті особистої неприязні

до ОСОБА_9 , яка раптово виникла під час словесного конфлікту

з останнім, вирішив вчинити умисне вбивство останнього, у зв`язку з цим

у ОСОБА_6 сформувався злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 , передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи неподалік буд. № 24 по вул. Митрополита Андрія Шептицького в м. Києві, привівши в бойову готовність наявну в нього невстановлену в ході досудового розслідування стрілецьку вогнепальну зброю, здійснив не менше чотирьох пострілів у ОСОБА_9 , який у той час швидко рухався у протилежному

від ОСОБА_6 напрямку, в результаті чого ОСОБА_9 отримав множинні вогнепальні кульові наскрізні поранення стегон та живота, від яких настала смерть останнього.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у квітні 2022 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в селищі Буча, Київської області, будучи добровольцем ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі усного розпорядження керівництва ІНФОРМАЦІЯ_3 залучався для надання допомоги в розмінуванні даного населеного пункту.

Перебуваючи на подвір`ї в зазначений період часу, дату та час досудовим розслідуванням достеменно не встановлено, невстановленого приватного будинку у селищі Буча, ОСОБА_6 побачив ручну гранату РГД-5 з маркуванням «В-130-74 Т». Діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу в порушення вимог п.п. 1, 2 переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року, привласнив ручну гранату РГД-5 з маркуванням «В-130-74 Т».

Тим самим, отримавши у володіння зазначений вище предмет, ОСОБА_6 вчинив зберігання вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Після цього, з невстановленого під час досудового розслідування часу до початку проведення за місцем проживання ОСОБА_6 обшуку з 08 год. 12 хв. 23.01.2023 за невстановлених обставин, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, у порушення вимог п. п. 1,2 переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471 -XII від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року, без передбаченого законом дозволу зберігав раніше знайдену ручну гранату РГД-5 з маркуванням «В-130-74 Т» в обраному ним місці, а саме у квартирі АДРЕСА_1 , - місцем свого фактичного проживання.

Обгрунтованість підроздри, на думку слідчого, підтвреджується доказами, зібраними під час досудового розслідування.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на те, що заявлені ризики не зменшились, що виправдовує продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисники в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та вважали, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Посилаються на те, що тільки тяжкість злочину не може бути єдиною підставою тримання особи під вартою. Зазначають, що у клопотанні не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав думку своїх захисників.

Заслухавши пояснення прокурора, думку захисників, підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строку понад три роки.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Так, слідчий суддя встановив, що у провадженні СУ ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000571, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

23.01.2023 року в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

23.01.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

23.01.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

25.01.2023 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 23.03.2023 року.

15.03.2023 року постановою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 23.04.2023 року.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 , та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні дані слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, та позицію сторони захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування клопотання та застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, то слід зазначити, що наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії в цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Обгрунтовуючи цей ризик, прокурор посилається на те, що підозрюваний не має постійного місця реєстрації на підконтрольній територі України та звертає увагу, що він є уродженцем м. Луганськ та має реєстрацію у цьому місті, широке коло зв`язків на тимчасово окупованій території, а тому має всі можливості для уникнення відповідальності на території України шляхом виїзду за її межі для подальшого переховування від суду.

Слідчий судді зазначає, що ризик того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду підтверджується тим, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкому кримінальному правопорушенню. Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому тяжкість покарання слідчий суддя оцінює в сукупності з іншими факторами, які можуть підтвердити ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Що стосується посилання прокурора на можливе переховування підозрюваного, враховуючи місце реєстрації в Луганській області, слідчий суддя зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, Луганська область перебуває під тимчасовою окупацією і на цей час на її території відбуваються активні бойові дії, що унеможливлює безпечне перебування на цій території.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, то слідчий суддя вважає, що такий ризик у цьому кримінальному провадженні є обґрунтованим та він не зменшився, оскільки їх показання є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування. Враховуючи, що свідки можуть бути відомі підозрюваному, існує можливість незаконного впливу з його сторони. Встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що посилання прокурора на ризики, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є формальним і не доведеним, а відтак не може покладатись в основу рішення про обрання запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимогст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому в кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятоюстатті 176 цього Кодексу.

Однак з урахуванням викладених вище обставин слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відтак слідчий суддя приходить до висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти єдиному наявному в цьому кримінальному провадженні ризику є цілодобовий домашній арешт. При цьому слідчий суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, і доходить висновку, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Також на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя покладає на підозрюваного обов`язки, визначені даною нормою закону, та в тому обсязі, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 8, 177, 178, 181, 183, 194, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

1. Клопотання залишити без задоволення.

2. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 квітня 2023 року включно, поклавши на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого по кримінальному провадженню №0000571, прокурора та суду/слідчого судді за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора та слідчого суддю про зміну свого місця проживання та роботи;

- не спілкуватись із свідками, експертами і учасниками в кримінальному провадженні № 0000571;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

3. Звільнити піддозрюваного ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

4. Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього можуть бути застосовані більш жорсткі запобіжні заходи і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

5. Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

6. Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

7. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

8. Повний текст ухвали слідчого судді буде складено та оголошено в приміщенні суду протягом 5 діб.

Слідчий суддя ОСОБА_1