Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6608/22
Номер провадження 1-кс/711/2099/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

слідчого: ОСОБА_4

підозрюваного: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000325 від 13.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронівка Городищенського району Черкаської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, який не є особою з інвалідністю, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000325 від 13.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000325 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.11.2022, близько 18 години 40 хвилин, у темну пору доби, при працюючому вуличному освітленні, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Героїв Чорнобиля в місті Городищі, Звенигородського району, Черкаської області, зі сторони залізничного вокзалу в напрямку залізничного переїзду, в порушення вимог п.п. 2.3. б), 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну у вигляді появи пішохода на проїзній частині, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вказаної вулиці зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, після чого з місця події зник.

У результатів вказаної події пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, скальпована рана голови, забій головного мозку, кома, з якими був госпіталізований до КНП «Городищенське МО», де 15.11.2022 від отриманих травм помер у відділенні інтенсивної терапії.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , а саме вимог пунктів 2.3. б), 12.3 ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_7 .

За даним фактом 13.11.2022 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000325 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

З урахуванням встановлених даних ОСОБА_5 10.12.2022 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Ініціатор клопотання вказує, що причетність ОСОБА_5 до вчиненого кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: даними протоколу огляду місця події від 13.11.2022, під час якого встановлено дорожню обстановку на місці пригоди, виявлено та зафіксовано сліди транспортного засобу, вилучено головний убір та кросівок потерпілого; показами свідка ОСОБА_8 ; показами свідка ОСОБА_9 ; показами свідка ОСОБА_10 ; даними протоколу огляду місця події від 28.11.2022, під час якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «AUDI А4», чорного кольору, 2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 ; даними протоколу впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_9 ; даними протоколу впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_10 ; показами свідка ОСОБА_11 ; даними протоколу впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_11 .

Таким чином, з моменту повідомлення ОСОБА_5 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що є злочином, який відносяться до категорії тяжких, останній набув статусу підозрюваного та на нього покладено ряд обов`язків, передбачених ст. 42 та іншими положеннями КПК України.

Слідчий вказує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, зокрема санкція тяжкого злочину, передбачає покарання від трьох до восьми років позбавлення волі, та невідворотність вказаного покарання можуть спонукати останнього до зміни місця постійного проживання, пов`язаного з виїздом до будь якої країни Європейського Союзу, чи непідконтрольних на даний час територій України;

2) може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні шляхом умовлянь, підкупу, залякування, погроз, примусу вимагати дачу від останніх неправдивих показів або зміну уже наданих під час досудового розслідування, показань, тим самим він матиме можливість уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

3) може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом зловживання процесуальними правами, що може виражатись у неявці за викликами до слідчого та прокурора з метою затягування досудового розслідування.

Такі ризики ґрунтуються і на тому, що отримані відомості в кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 в повній мірі знайшли своє підтвердження, про що свідчить задокументований факт порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель особи. Так, ОСОБА_5 нехтуючи Правилами дорожнього руху України та наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху скоїв тяжкий злочин, а саме дорожньо-транспортну пригоду, що призвела до непоправних наслідків у вигляді смерті особи.

Враховуючи викладене, встановлені обставини кримінального провадження, а також тяжкість наслідків, спричинених даним злочином, особи підозрюваного, його спроби приховати сліди вчинення ним кримінального правопорушення, що полягало в негайному відновленні пошкодженого автомобіля в наслідок наїзду на пішохода, все це свідчить про недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить гарантій його належної процесуальної поведінки.

Особиста порука також не може бути застосована до підозрюваного, оскільки до органу досудового розслідування не надійшло звернень від осіб, які б заслуговували на довіру, про те, що вони можуть поручитись за підозрюваного.

Домашній арешт також, на думку слідства, не може бути застосований до підозрюваного, так як він зареєстрований за однією адресою, а фактично проживає за іншою, на даний час не встановленою адресою, та може безпосередньо або через родичів впливати на дачу від останніх неправдивих показів або зміну уже наданих під час досудового розслідування.

Ініціатор клопотання вказує, що у відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, з урахуванням наявних ризиків, а отже й законних підстав в розрізі вимог Глави 18 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є надмірним чи таким, що принижує його гідність в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Хоча запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і є винятковим запобіжним заходом, однак беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк до трьох років або без такого, він може уникати кримінального покарання, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, тому обрання відносно нього будь якого іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України, а без його участі, закінчити досудове розслідування у встановлені строки не представлятиметься можливим.

Окрім цього слід зазначити, що безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 , розуміючи що вчинив кримінальне правопорушення, покинув місце вчинення ДТП, не намагаючись надати медичну допомогу потерпілому, який очевидно отримав тілесні ушкодження, що може свідчити про наявність ризику переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, просив застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, з подальшим його утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» та не визначити розмір застави, згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, у зв`язку з вчиненням ним злочину, що спричинив загибель людини.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та зазначив, що підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри, що підтверджується показами свідків та іншими матеріалами кримінального провадження, та існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Так, прокурор зазначив, що на даний час наявний ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у рази визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, санкція якого, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 8 років. Невідворотність вказаного покарання може спонукати підозрюваного до зміни місця постійного проживання, пов`язаного з виїздом до кордон України або до непідконтрольних на даний час територій України. Прокурор також вказав на існування ризику впливу підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні, враховуючи що останній колишній співробітник правоохоронних органів у зв`язку із чим має широке коло зв`язків, а відтак і можливість вчинити вказані дії задля зміни свідками раніше наданих показів, тим самим уникнувши або пом`якшивши відповідальність за вчинення інкримінованого йому злочину. Окремо прокурор зазначив, що на його думку на даний час ризик, передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України не існує, з огляду на те, що з моменту встановлення ОСОБА_5 , як особи яка підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, останній жодного разу не порушував своїх процесуальних обов`язків, за першою вимогою з`являвся на виклик слідчого тощо. Проте, на думку прокурора, існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з огляду на обставини вчинення даного злочину, а саме те, що підозрюваний зник з місця скоєння ДТП, а в подальшому здійснив заміну розбитого лобового скла. Враховуючи зазначене, прокурор вважав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою без визначення застави не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти вказаним вище ризикам.

В судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання з огляду на необґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 та недоведеність відповідними доказами стороною обвинувачення причетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Звернув увагу слідчого судді на те, що з матеріалів провадження та відкритих джерел інтренет вбачається, що правоохоронні органи у зв`язку із ДТП, внаслідок якої помер ОСОБА_7 розшукували автомобіль марки «Вольксваген» темного кольору з тонованим склом по колу. Проте, його підзахисному інкримінується вчинення кримінального правопорушення, вчиненого під керуванням автомобілем марки «АУДІ А4», який у нього було вилучено. Зазначене, на думку захисника, свідчить про те, що органом досудового розслідування необґрунтованого пред`явлено підозру ОСОБА_5 , а докази сторони обвинувачення вказують лише на факт заміни скла на автомобілі «АУДІ А4» на прохання чоловіка, який назвався ОСОБА_12 . Враховуючи вказане, захисник просив, надаючи оцінку особистості підозрюваного, відмовити в задоволенні клопотання. А в разі встановлення слідчим суддею в судовому засіданні підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , застосувати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт, у зв`язку із чим, просив долучити до матеріалів справи документи, що характеризують особу підозрюваного та документи, які підтверджують згоду володільця квартири (з місця фактичного проживання ОСОБА_5 ) на застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив відмовити в задоволенні клопотання. Додатково зазначив, що він не заперечує того факту, що ним було замінено скло на його автомобілі, оскільки напередодні він, повертаючись до дому в темну пору доби, збив на дорозі дику козу. Також пояснив суду, що не має наміру переховуватися він органу досудового розслідування, оскільки він не причетний до інкримінованого йому злочину, а також має на утриманні дружину на малолітню дитину, яких йому необхідно матеріально забезпечувати. Окремо звернув увагу слідчого судді на те,що під час проведення досудового розслідування він усіляко сприяв слідству, з`являвся за першим викликом слідчого, добровільно надав слідству доступ для проведення огляду його автомобіля тощо. У разі встановлення підстав для обрання йому запобіжного заходу, просив застосувати до нього домашній арешт за фактичним місцем проживанням, де він мешкає останні 5 років зі своєю родиною.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, документи надані стороною захисту, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України "метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, санкцією статті передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

10.11.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" N 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Стосовно позиції сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, то фактично адвокат дає оцінку доказам, зібраним стороною обвинувачення на даному етапі розслідування на предмет їх належності та допустимості, що є на цей час передчасним. Крім того, позиція сторони захисту, фактично не виключає можливість застосування до ОСОБА_5 , який є підозрюваним, запобіжного заходу, відповідно до ст. 176 КПК України.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення у клопотанні та позицію захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає наступне.

В обґрунтування необхідності обрання до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в клопотанні сторона обвинувачення посилалась на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України. Однак, в судовому засіданні прокурор вказав, що на даний час наявні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. В той же час, на його думку, ризик, передбачений п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України зараз не має об`єктивного підтвердження, а тому прокурор відмовився від підтримання вказаного ризику.

На даний час, на переконання слідчого судді, прокурором доведено наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, який ґрунтується на тяжкості інкримінованого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів слідства та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем свого фактичного проживання та за місцем реєстрації, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, наявність постійного місця проживання, сім`ї та позитивних характеристик, не можуть бути вирішальними та такими, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слідчий суддя враховує встановлену кримінальним процесуальним законодавством процедуру отримання показань на стадії судового розгляду, відповідно до яких, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Отже зазначений ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено існування ризику впливу на свідків, зокрема на свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . ОСОБА_11 , з якими підозрюваний спілкувався з приводу заміни скла.

В той же час, слід зазначити, що суд не приймає посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки в даному клопотанні, що знаходиться в провадженні слідчого судді та було вручено стороні захисту, такий ризик не вказаний, а зміна обсягу клопотання повинна відбуватись відповідно до положень ч.2 ст. 185 КПК України, що в свою чергу, не було дотримано прокурором. При цьому слідчий суддя зазначає, що збільшення ризиків, які були зазначені у клопотанні без дотримання цих вимог, позбавляє сторону захисту на підготовку своєї позиції та аргументів на спростування вказаного ризику.

Як вбачається з наданого до суду клопотання, орган досудового розслідування посилався на існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, проте прокурором в судовому засіданні було спростовано існування вказаного ризику, оскільки підозрюваний з моменту встановлення його як особи, яка підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, жодного разу не допустив порушення процесуальних обов`язків щодо його явки до слідчого та суду. Зазначені обставини, на думку слідчого судді, вказують на відсутність такого ризику.

Вирішуючи питання про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Зі змісту ч. 1 ст. 183 КПК України слідує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя враховує відомості про особу обвинуваченого, який не судимий, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , також має сталі соціальні зв`язки одружений з ОСОБА_13 , на його утриманні знаходиться малолітня дитина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; на обліку у лікаря-нарколога ОСОБА_5 не перебуває. На даний час підозрюваний офіційно не працює, має позитивні характеристики за місцем постійного та зареєстрованого проживання. Як вбачається з наданої захисником довідки-характеристики, ОСОБА_5 протягом тривалого часу, а саме більше 5 років, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із дружиною ОСОБА_13 та малолітньою донькою. За час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, веде здоровий спосіб життя, охайний, є утримувачем сім`ї. Скарг від сусідів не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

З наведеного вбачається, що метою застосування запобіжного заходу є не каральна, а забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджено в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження застосування до ОСОБА_5 виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя вважає, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження, даними про особу підозрюваного, приймаючи до уваги запровадження на території України воєнного стану, а також практику Європейського суду з прав людини, в судовому засіданні не встановлено достатніх підстав, які виправдовують застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а запобігти встановленим слідчим суддею ризикам можливо у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде достатнім, необхідним та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та виконання покладених на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Окремо слід зазначити, що слідчий суддя критично сприймає доводи сторони обвинувачення про неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з огляду на те, що останній зареєстрований за однією адресою, а фактично проживає за іншою, оскільки таке твердження, на думку слідчого судді, є порушенням прав людини на вільний вибір місця проживання, який закріплено в ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

При цьому, визначаючи адресу, за якою підозрюваний має знаходитись під час домашнього арешту, слідчий суддя враховує надану на адресу суду заяву ОСОБА_15 , яка є володільцем квартири, яку винаймає підозрюваний та де постійно проживає понад п`ять років, з якої вбачається, що остання не заперечує проти того, щоб ОСОБА_5 проживав у належній їй квартирі АДРЕСА_3 , під час застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а відтак вважає за можливе визначити місцем домашнього арешту саме цю квартиру.

Крім того, слідчий суддя також враховує, що на території України з 24 лютого 2022 року запроваджений воєнний стан, термін дії якого продовжено до 19 лютого 2023 року, а тому ОСОБА_5 слід дозволити залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у разі необхідності перебування в укритті під час оголошення повітряних тривог.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000325 від 13.11.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово, в межах строку досудового розслідування, тобто до 10.02.2023 включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 :

- прибувати до суду, прокурора та слідчого СУ ГУНП в Черкаській області, який здійснюватиме досудове розслідування, за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Дана ухвала в частині обрання запобіжного заходу та покладених на підозрюваного обов`язків діє до 10 лютого 2023 року включно.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що залишення підозрюваним місця свого проживання у встановлений слідчим суддею час, не є порушенням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у випадку отримання невідкладної медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану.

В період введення воєнного стану на території України дозволити підозрюваному ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебуванні останнього в укритті.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити працівникам СУ ГУНП в Черкаській області.

Копію даної ухвали вручити підозрюваному, захиснику, слідчому, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, прокурору та начальнику ГУ НП в Черкаській області, - для відому та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі її оскарження, після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено та проголошено 23.12.2022 о 13-00 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_16 ОСОБА_17