Номер провадження: 11-кп/813/422/23
Справа № 509/4954/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000472 від 05 серпня 2014 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобідка Кодимського району Одеської області, громадянин України, має середню освіту, не працює, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

02.04.2014 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, із застосуванням статей 75, 104 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2022 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.187 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднане не відбуте покарання за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02.04.2014 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) у строк відбутого основного покарання у виді позбавлення волі зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у цій справі з дня затримання 01 серпня 2019 року до набрання вироком законної сили - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишений незмінним застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами та цивільним позовом у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 22 грудня 2013 року приблизно о 01 годині ОСОБА_8 спільно та за попередньою змовою з Особою 1, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою викрадення чужого майна, прибули до будівлі бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в АДРЕСА_1 , де відчинили створу вікна, через яку проникли у приміщення бару. Перебуваючи у приміщенні, ОСОБА_8 залишився біля вікна, щоб у випадку виявлення їх протиправних дій сторонніми особами вчасно вжити заходів для залишення місця події, а Особа 1 відшукав гроші у розмірі 53 грн. та склав у пакети таке майно: 23 банки 0,5л напою «Рево» на суму 506 грн., 10 пляшок 0,5л горілки «Люксова» на загальну суму 500 грн., 7 пляшок 0,5л горілки «Мороша» на суму 350 грн., 10 пляшок 0,5л горілки «Хлібний дар» на суму 510 грн., 5 пляшок 0,5л коньяку «Ай-Петрі» на суму 425 грн., 1 пляшку 0,5л коньяку «Лерой» вартістю 85 грн., 1 пляшку 0,5л коньяку «Грінвіч» вартістю 140 грн., 2 пляшки 0,5л коньяку «Грінвіч» на суму 200 грн., 2 пляшки 0,5л коньяку «Грінвіч» на суму 170 грн., 4 пляшки 0,7л шампанського «Совєтскоє» на суму 184 грн., 6 пляшок 0,5л лікеру «Канарі» на суму 408 грн., 4 пляшки 0,7л вина «Кагор» на суму 216 грн., 4 пляшки 2,5л пива «Чернігівське» на суму 116 грн., 2 упаковки 2л соку «Добрий» на суму 46 грн., 3 упаковки соку «Капризон» на суму 15 грн., 10 пачок 180г чіпсів «Люкс» на суму 180 грн., 6 пачок 85г чіпсів «Люкс» на суму 72 грн., 2 шоколадних батончики «Марс» на суму 18 грн., 5 шоколадних батончиків «Снікерс» 100 г на суму 55 грн., 6 шт. по 100 г шоколаду «Корона» на суму 90 грн., 5 апельсинів на суму 30 грн., 6 пачок цигарок «Монте Карло» на суму 72 грн., 5 пачок цигарок «Честерфілд» на суму 80 грн., 9 пачок цигарок «Бонд» на суму 117 грн., 10 пачок цигарок «Кент» на суму 170 грн., 10 пачок цигарок «Гламур» на суму 145 грн.

Після цього ОСОБА_8 залишив через вікно приміщення бару «Ірина» та, перебуваючи ззовні приміщення, прийняв пакети з товаром, які йому передав через вікно Особа 1, після чого з викраденим майном та грошовими коштами залишив місце події, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в на загальну суму 4953 грн.

Крім того, 03 вересня 2014 року приблизно о 08 годині ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, з метою негайного протиправного вилучення чужого майна, за попередньою змовою та спільно з Особою 2, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, прибув до будинку АДРЕСА_2 . Через вікно ОСОБА_8 та Особа 2 проникли до житла за вказаною адресою та застосували до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що перебувала в будинку, насильство, небезпечне для життя і здоров`я, яке виразилося у нанесенні численних ударів металевим цвяходером в область голови, тулубу і верхніх кінцівок, після чого протиправно заволоділи майном члена сім`ї ОСОБА_12 ОСОБА_13 : грошовими коштами в сумі 33500 грн., талонами на бензин марки А-92 АЗС «Катрал» загальним об`ємом 800л на загальну суму 13240 грн., талонами на дизельне паливо АЗС «Катрал» загальним об`ємом 800л на загальну суму 12960 грн., фотоапаратом марки «Olympus» вартістю 5000 грн., ноутбуком марки «Asus» вартістю 12000 грн., планшетом марки «Asus» вартістю 5000 грн., наручним жіночим годинником марки «Balmain» вартістю 3000 грн., барсеткою вартістю 500 грн., набором ручок «Parker» вартістю 1200 грн. З протиправно вилученим майном та грошовими коштами ОСОБА_8 спільно з Особою 2 залишив місце події, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 86400 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальненні доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, доводи та вимоги яких є аналогічними, в яких просили оскаржений вирок змінити та виправдати ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України за відсутністю в його діях складу злочину, а за ч.3 ст.185 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Доводи апеляційних скарги обґрунтували тим, що суд допустив неповноту судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Невизнання вини за ч.3 ст.187 КК України обвинувачений обґрунтовує тим, що станом на 03 вересня 2014 року він знаходився у м. Донецьк та в подальшому виїхав до Росії, що підтверджується міграційною карткою.

Крім того на фотознімках, долучених до матеріалів справи, зображені дві особи чоловічої статі в кепках і рукавицях. Між тим, потерпіла ОСОБА_12 під час досудового розслідування зазначала, що особи були в масках, що також підтверджується постановою прокурора Іллічівської місцевої прокуратури від 05.01.2018 року, в якій зазначено, що ОСОБА_8 приховував обличчя маскою.

При цьому в судовому засіданні не досліджувався оригінал відеозапису, з якого зроблені фотознімки, що свідчить про недопустимість таких доказів.

Також, недопустимим доказом є протокол впізнання за фотознімками від 29.08.2019 року, за участю потерпілої ОСОБА_12 , з підстави допущення судом порушення засади безпосередності дослідження доказів, оскільки суд не допитав у судовому засіданні потерпілу, яка у 2014 році пояснювала, що не зможе впізнати нападників.

Щодо обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, апелянти зазначили, що з урахуванням визнання вини ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину та його щирого каяття, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки є занадто суворим.

Крім того, захисник ОСОБА_10 просив витребувати з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з особової справи ОСОБА_8 , належним чином завірену міграційну картку.

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації його дій, просив вирок суду скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.185; ч.3 ст.187, відповідно до статей 70, 71 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією усього майна, що є його власністю, окрім житла.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку зарахування ОСОБА_8 у строк відбутого основного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у цій справі з дня затримання 01 серпня 2019 до набрання вироком законної сили - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 тимчасово видано до України на підставі рішення компетентного органу іноземної держави, та він перебував під вартою в зв`язку з відбуванням покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Геленджицького міського суду Краснодарського краю Російської Федерації від 22 квітня 2016 року, і саме вказане судове рішення іноземного суду, відповідно до п.2) ч.1 ст.580 КПК України, було підставою для тримання ОСОБА_8 під вартою на території України, а тому не повинно зараховуватися йому у строк відбування покарання, призначеного за вироком суду України.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 змінила вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та іншого захисника ОСОБА_10 , зазначила, що сторона захисту визнає всі фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом першої інстанції та просила призначити її підзахисному більш м`яке покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника.

При цьому сторона захисту виступила проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та підтримав апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в поданих апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду суд першої інстанції належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченим злочинів та зробив обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 та за ч.3 ст.187 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 не оскаржував фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_8 та ступінь доведеності його вини.

Враховуючи позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які в судовому засіданні апеляційного суду змінили вимоги первинних апеляційних скарг, та також не оскаржували фактичні обставини кримінального провадженні, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційних скарг сторони захисту про те, що вирок суду є надмірно суворим і наявні підстави для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується задовільно, раніше він притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, а нові злочини вчинив під час іспитового строку.

Крім того суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_8 був засуджений і вироком суду рф, де відбував покарання, після чого був тимчасово виданий до України для притягнення до кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні.

В якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 суд врахував молодий вік обвинуваченого, оскільки на час вчинення інкримінованих злочинів йому щойно виповнилось 18 років.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 судом встановлені не були.

Апеляційний суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, оскільки він будучи засудженим за ч.3 ст.185 КК України нові злочини вчинив в період іспитового строку, а отже належних висновків для себе він не зробив та на шлях виправлення не став.

Викладені обставини негативного характеризують особу ОСОБА_8 свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції з застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, що є його власністю, окрім житла.

Остаточне покарання суд правильно визначив із застосуванням положень статей 70, 71 КК України, з урахування попереднього вироку Кодимського районного суду Одеської області від 02 квітня 2014 року, оскільки 22 грудня 2013 року, тобто до постановлення зазначеного вироку, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК, а 03 вересня 2014 року, тобто після постановлення згаданого вироку, в період іспитового строку, він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК.

На переконання апеляційного суду остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, а отже таке покарання відповідає меті його, призначення, визначеній у ст.50 КК України.

При цьому апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи прокурора про те, що у строк відбутого основного покарання у виді позбавлення волі суд першої інстанції безпідставно зарахував період його попереднього ув`язнення з дня затримання - 01 серпня 2019 до набрання вироком законної сили - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свою позицію прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що ОСОБА_8 тимчасово видано до України на підставі рішення компетентного органу іноземної держави, та він перебував під вартою в зв`язку з відбуванням покаранням у виді позбавлення волі, призначеного вироком Геленджицького міського суду Краснодарського краю Російської Федерації від 22 квітня 2016 року, і саме вказане судове рішення іноземного суду, відповідно до п.2) ч.1 ст.580 КПК України, було підставою для тримання ОСОБА_8 під вартою на території України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30.06.1993 року - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

При цьому у строк попереднього ув`язнення за нормами КПК України включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

д) перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

З матеріалів справи убачається, що 01 серпня 2019 року підозрюваний ОСОБА_8 був затриманий та доставлений до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області.

Після цього ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 серпня 2019 року у даному кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000472, на той час підозрюваному ОСОБА_8 , був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». (том.1 а.к.п.37-40).

Під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_8 утримувався під вартою.

Разом з тим попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно частини 4 цієї ж статті судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Оскаржений вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2022 року відносно ОСОБА_8 набирає законної сили 02 березня 2023 року з моменту постановлення даної ухвали Одеським апеляційним судом.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 перебував в режимі попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження з 01 серпня 2019 року (дата затримання) по 02 березня 2023 року (дата набрання вироком суду першої інстанції законної сили).

Саме цей термін попереднього ув`язнення ОСОБА_8 правильно був зарахований судом першої інстанції у строк відбуття основного покарання за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 та заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду від 13 квітня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3