Справа № 562/3254/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000009 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311, ч.2 ст.311, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.2 ст.311, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000009 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311, ч.2 ст.311, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311, ч.2 ст.311 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.305, ч.2 ст.311, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311 КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у підбурюванні до переміщення прекурсорів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах за ч.4 ст.27 ч.3 ст.305 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах за ч.2 ст.28 ч.3 ст.311 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту за ч.2 ст.311 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, в особливо великих розмірах за ч.3 ст.311 КК України, у придбанні та зберіганні бойових приписів без передбаченого законом дозволу за ч.1 ст.263 КК України.

ОСОБА_10 обвинувачується у підбурюванні до переміщення прекурсорів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах за ч.4 ст.27 ч.3 ст.305 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах за ч.2 ст.28 ч.3 ст.311 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб з метою збуту за ч.2 ст.311 КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у переміщенні прекурсорів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах за ч.3 ст.305 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах за ч.2 ст.28 ч.3 ст.311 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту за ч.2 ст.311 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2022 року кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311, ч.2 ст.311 КК України зупинено до його звільнення з військової служби, та матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подали до суду клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Клопотання обґрунтовані тим, що як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, 24.02.2018 року до Єдиного Реєстру досудового розслідування № 00000009 були внесені відомості про кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 14 ч. 2 ст. 305 КК України.

Крім того, 18.03.2018 року до Єдиного Реєстру досудового розслідування №00000015 були внесені відомості про кримінальні правопорушення.

Постановою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 , кримінальні провадження № 00000009, №00000015 були об`єднані в одне кримінальне провадження, якому присвоєно номер № 00000009. 14.08.2018 року до Єдиного Реєстру досудового розслідування №00000079 були внесені відомості про кримінальні правопорушення. 14.08.2018 року до Єдиного Реєстру досудового розслідування №00000080 були внесені відомості про кримінальні правопорушення. 14.08.2018 року до Єдиного Реєстру досудового розслідування №00000081 були внесені відомості про кримінальні правопорушення. 14.08.2018 року до Єдиного Реєстру досудового розслідування №00000082 були внесені відомості про кримінальні правопорушення. 14.08.2018 року до Єдиного Реєстру досудового розслідування №00000083 були внесені відомості про кримінальні правопорушення.

Постановою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_11 , кримінальні провадження №00000009, №00000079, №00000080, №00000081, №00000081, №00000082, №00000083 були об`єднані в одне кримінальне провадження, якому присвоєно номер № 00000009.

18.03.2018 року ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , 19.03.2018 року (16.08.2018 року змінено раніше повідомлену підозру), ОСОБА_6 (16.08.2018 року змінено раніше повідомлену підозру) та 16.08.2018 року ОСОБА_12 були повідомлені про підозру за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України.

07.05.2018 року старший слідчий в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_13 звернувся до заступника прокурора прокуратури Рівненської області із клопотання про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №00000009 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 311 ч. 3 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 311 ч. 3. ст. 305 ч. 3 КК України до шести місяців.

14.05.2018 року постановою заступника прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_14 було продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №00000009 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 311 ч. 3 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 311 ч.3, ч. 2., ст. 305 ч. 3, ч. 2 ст. 28 КК України до шести місяців.

17.08.2018 року з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 00000009 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч.2. ч. 3 ст. 311 КК України, та виділеному кримінальному провадженні присвоєно реєстраційний номер 00000084.

У вересні 2018 року підозрюваним ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, та обвинувальний акт 10.09.2018 був направлений до суду.

19.03.2018 року ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 00000009 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 311 КК України та 19.03.2018 року ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України.

Таким чином, враховуючи пункт 2 абзац 3 ч.1ст.219 КПК України, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні спливає 20.05.2018 року.

Захисники вказують, що згідно вимог ст.294 КПК України, в редакції станом на момент повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , а саме 19.03.2018 року, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 абзацу третього частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу.

Вказаною нормою передбачено право прокурора вирішувати питання щодо продовження строків досудового розслідування лише на строк до трьох місяців, в усіх інших випадках (до 6 та до 12 місяців), такі строки продовжуються виключно слідчим суддею.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, заступник прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_14 своєю постановою від 14.05.2018 року, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000009 до шести місяців було продовжено, що не узгоджується з вимогами ст.294 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, сторона захисту вважає, що 20.05.2018 року закінчився строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000009, який в подальшому не продовжений уповноваженою особою, а тому наступні процесуальні та слідчі дії в провадженні є незаконними та не допустимими доказами. Оскільки прокурор в провадженні зобов`язаний був 20.05.2018 року звернутися з обвинувальним актом до суду або закрити провадження у справі відповідно до вимого 284 КПК України.

Тому у цій справі після повідомлення особи про підозру сплив строк досудового розслідування, цей строк не продовжувався у порядку передбаченому КПК України, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не підозрювалися у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, кримінальне провадження згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК підлягає закриттю.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, подав письмові заперечення, які підтримав в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали повністю, просили задоволити таке. Крім того, підтримали подане клопотання про скасування запобіжного заходу у разі задоволення поданого клопотання про закриття провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали повністю, просили задоволити таке.

Дослідивши клопотання, заслухавши думку учасників справи, ознайомившись із підставами закриття кримінального провадження, матеріалами кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

На підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 (далі Закон № 2147-VIII від 03.10.2017) ч. 1 ст. 284 КПК України було доповнено п. 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Цим законом також було викладено ч. 3 ст. 294 КПК у наступній редакції: якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 абзацу третього частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу: 1) до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури, заступником Генерального прокурора; 2) до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; 3) до дванадцяти місяців - слідчим суддею, за клопотанням слідчого, погодженим з Генеральним прокурором чи його заступниками.

У відповідності до п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ці норми були введені в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовується до справ, у яких відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін. Даний Закон набув чинності 15.12.2017 року, а відтак зазначені вище зміни до КПК України були введені в дію 15.03.2018 року.

24.02.2018 до Єдиного Реєстру досудового розслідування внесені відомості № 00000009 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 305 КК України.

Також, 24.02.2018 до Єдиного Реєстру досудового розслідування внесені відомості № 00000010 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

Постановою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 від 28.02.2018, кримінальні провадження № 00000009 та № 00000010 об`єднані в одне провадження, якому присвоєно номер № 00000009.

18.03.2018 до Єдиного Реєстру досудового розслідування внесені відомості за № 00000015 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

Постановою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 від 18.03.2018 кримінальні провадження № 00000009 та № 00000015 об`єднані в одне провадження, якому присвоєно номер № 00000009.

19.03.2018 ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , 19.03.2018 (16.08.2018 змінено раніше повідомлену підозру) ОСОБА_6 16.08.2018 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України (вказані відомості не заперечуються сторонами провадження).

Постановою заступника прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_14 від 14.05.2018 продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 00000009 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 305 КК України до шести місяців, тобто до 18.09.2018 (постанови долучено до матеріалів судової справи).

14.08.2018 до Єдиного Реєстру досудового розслідування внесені відомості: - за № 00000081 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 311 КК України; - за № 00000082 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 311 КК України.

Постановою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_11 від 15.08.2018 кримінальні провадження №№ 00000009, 00000079, 00000080, 00000081, 00000081, 00000082, 00000083 об`єднані в одне провадження, якому присвоєно номер № 00000009.

Постановою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_11 від 17.08.2018 з матеріалів кримінального провадження № 00000009 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України, виділеному кримінальному провадженні присвоєно номер № 00000084.

Відповідно до ч. 7 ст. 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

Таким чином, днем початку досудового розслідування кримінального провадження є 24.02.2018 року (день внесення відомостей до ЄРДР по кримінальному провадженню № 00000009 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 305 КК України).

Суд враховує позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладену в Постанові від 31.10.2022 року (справа № 753/12578/19, провадження № 51-206 кмо 22), відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України визначає порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень, встановлює кримінальну процесуальну форму, зокрема підстави, умови і порядок здійснення процесуальних дій, види, зміст і форму процесуальних рішень, які можуть бути прийняті під час кримінального провадження.

Вимоги щодо будь-якого кримінального процесуального закону не повинні суперечити вимогам, які ставляться до Кримінального процесуального кодексу України як нормативно-правового акта, зокрема приписам статей 4-9 КПК.

За своєю юридичною силою норми, визначені положеннями вказаних статей, є фундаментальними для кримінального процесу, вони уособлюють і визначають своїм змістом юридичну природу інших його норм, які регламентують окремі інститути (субінститути) кримінального процесуального права, що регулюють специфічні прояви окремих кримінальних процесуальних відносин (зокрема, щодо продовження строків досудового розслідування), які є складовими системної множинності відносно самостійних процесуальних правовідносин його суб`єктів.

Приписи закону, яким до КПК внесені зміни, із набранням чинності є нормами кримінального процесуального закону, а отже, мають віддзеркалювати своїм змістом загальні положення і засади цього закону і застосовуватись у тій частині, яка узгоджується із ними, оскільки вони є невід`ємною складовою системи кримінальних процесуальних гарантій (способів і засобів забезпечення здійснення правосуддя), що по суті включає в себе можливість реалізації прав та обов`язків усіма суб`єктами кримінального процесу для досягнення його мети та ефективного вирішення завдань кримінального провадження.

Конституція України, закріпивши в положеннях ч. 1 ст. 58 приписи щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/201), за висновками якого: закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності законом.

Отже, зворотна дія закону полягає в перегляді вже існуючих правозастосовних актів, прийнятих на основі старої норми або в застосуванні нової норми при наданні правової оцінки юридичним фактам, правовідносинам, що мали місце (відбулися) під час дії старої норми. Якщо ж в межах цих відносин нова норма поширюється лише на ті юридичні факти, права та обов`язки, які мають місце (залишаються існувати, виникають) після введення закону в дію, то ця норма матиме пряму дію (діятиме негайно).

Закріплення принципу незворотності дії закону у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній».

При цьому відповідно до п. 4 параграфа 2 «Прикінцеві положення» Закону № 2147-VIII зміни щодо судового контролю за продовженням строку досудового розслідування не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.

Разом із тим загальні положення КПК не містять підґрунть до встановлення всупереч приписам ст. 5 КПК окремих правових режимів щодо вирішення питання про продовження строків досудового розслідування, якщо такі відносини виникли з моменту введення в дію Закону № 2147-VIII. Порядок і підстави проведення процесуальної дії і прийняття процесуального рішення визначаються положеннями КПК, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, а не датою внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Отже, положення п. 4 параграфа 2 «Прикінцевих положень» Закону № 2147-VIII щодо здійснення судового контролю за продовженням строку досудового розслідування підлягають застосуванню з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК.

Таким чином, з набранням чинності Законом № 2617-VIII, який діє з 01 липня 2020 року (по теперішній час), в частині врегулювання порядку продовження строків досудового розслідування злочинів набула чинності нова редакція ч. 3 ст. 294 КПК, відмінна від положень процесуального закону в редакції Закону № 2147-VІІІ, який діяв з 16 березня 2018 року до 01 липня 2020 року.

З урахуванням вищенаведених положень Конституції України, КПК та юридичних позицій Конституційного Суду України можна стверджувати, що Закон № 2617-VIII застосовується до тих правовідносин, які продовжують існувати або виникли після набрання ним чинності. Отже, здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час продовження строків досудового розслідування злочинів за ч. 3 ст. 294 КПК передбачено до теперішнього часу.

Єдина комплексна система процесуальних норм, принципів, правових засобів і правових гарантій, що дозволяють забезпечити максимально сприятливу реалізацію інтересів суб`єктів кримінального провадження та, як результат, реалізацію завдань самого кримінального провадження, свідчить про необхідність застосування положень щодо продовження строків досудового розслідування слідчим суддею в об`єднаних провадженнях у межах повноважень, визначених положеннями як Закону № 2147-VIII, так і Закону № 2617-VIII, якщо відповідні кримінальні процесуальні відносини щодо продовження процесуальних строків виникли після введення в дію цих Законів.

Незастосування положень Законів № 2147-VIII і № 2617-VIII у справах, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію відповідних змін, а також у тих випадках, коли вказані провадження об`єднані із тими, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР до 16 березня 2018 року, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через недотримання встановленої законом форми здійснення судового контролю за вирішенням питання про продовження строків досудового розслідування.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в Постанові від 31.10.2022 року (справа № 753/12578/19, провадження № 51-206 кмо 22) дійшла наступного висновку. Продовження строків досудового розслідування здійснюється слідчим суддею в межах повноважень, визначених положеннями Законів № 2147-VIII і № 2617-VIII, у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР з 15 березня 2018 року і які були об`єднані з кримінальним провадженням, розпочатим до цієї дати.

Положення п. 4 параграфа 2 «Прикінцевих положень» Закону № 2147-VIII щодо здійснення судового контролю за продовженням строку досудового розслідування підлягають застосуванню з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК.

Кримінальні процесуальні відносини із продовження строків досудового розслідування виникають з моменту направлення в спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, або безпосереднього звернення із відповідним клопотанням до повноважного суб`єкта у зв`язку із юридичними фактами, визначеними положеннями статей 295, 295-1 КПК, і до них застосовуються положення цього Кодексу, чинні на момент початку виконання відповідної дії або прийняття процесуального рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заступник прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_14 не мав право продовжити строк досудового розслідування кримінального провадження № 00000009 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 305 КК України до шести місяців, тобто до 18.09.2018 року. Враховуючи, що 18.03.2018 до Єдиного Реєстру досудового розслідування внесені відомості за № 00000015 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, тобто в редакції Закону № 2147-VІІІ, який діяв з 16 березня 2018 року та постановою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 від 18.03.2018 кримінальні провадження № 00000009 та № 00000015 були об`єднані в одне провадження, якому присвоєно номер № 00000009.

Матеріали справи не містять ухвали слідчого судді про продовження строків досудового розслідування кримінального провадження № 00000009 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 305 КК України до шести місяців, а відтак строк досудового розслідування кримінального провадження № 00000009 закінчився 20.05.2018 року (відповідно до п. 2 абз. 3 ч. 1 ст. 219 та ч. 5 ст. 115 КПК України, станом на момент прийняття процесуального рішення), а обвинувальний акт був направлений до суду 10.09.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Частиною 5 статті 294 КПК України регламентовано, що строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК (в редакції, чинній на момент направлення обвинувального акта до суду), з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Разом з тим, суд враховує позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 15 вересня 2021 року по справі № 711/3111/19 (провадження № 51-2890км19), згідно якої кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.

Перевірка судом першої інстанції у підготовчому провадженні дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291, 293 КПК, а також виконання ним приписів статті 219 КПК в частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого стосовно якого, відповідно до частини 1 статті 337 КПК, має здійснюватися судовий розгляд.

Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК.

З огляду на положення пункту 1 частини 2 статті 412 КПК, яка передбачає у будь-якому разі скасування судового рішення, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження у кримінальній справі його не було закрито, статті 415 КПК, яка визначає підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, статті 417 КПК, яка уповноважує суд апеляційної інстанції закрити кримінальне провадження у разі встановлення усіх без виключення підстав, передбачених статтей 284 КПК, статті 440 КПК, яка надає такі ж повноваження суду касаційної інстанції, у разі встановлення обставини, передбаченої пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК, суд апеляційної чи касаційної інстанцій зобов`язаний скасувати судові рішення нижчих інстанцій і закрити кримінальне провадження.

Крім того, Верховний Суд в даній постанові зазначив: стосовно позиції прокурора у судовому засіданні, про те, що зі змісту абзацу 2 частини 7 статті 284 та пункту 2 частини 3 статті 314 КПК випливає, що закриття кримінального провадження судом з підстави, передбаченої пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК, можливе лише у підготовчому провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Підготовче провадження є своєрідним процесуальним фільтром між досудовим провадженням і судовим розглядом, одним із завдань якого є перевірка відповідності вимогам закону процесуальних рішень, що надійшли від прокурора.

На переконання колегії суддів, судам першої інстанції слід ретельно перевіряти не тільки дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291-293 КПК, а й виконання ним приписів статті 219 КПК, про які йшлося раніше.

Здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 412 КПК становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого судового розгляду.

При цьому, виходячи з завдань апеляційного та касаційного проваджень, а саме: виправлення помилок у застосуванні норм матеріального чи процесуального права та недопущення виконання незаконних і необґрунтованих судових рішень з метою дотримання прав і законних інтересів учасників провадження, а також з огляду на положення статті 415 КПК, яка визначає підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, статті 417 КПК, яка уповноважує суд апеляційної інстанції закрити кримінальне провадження у разі встановлення усіх без виключення підстав, передбачених статтей 284 КПК, статті 440 КПК, яка надає такі ж повноваження суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що не існує жодних процесуальних перепон для скасування судом відповідної інстанції судових рішень нижчих інстанцій і закриття кримінального провадження.

Стосовно розгляду клопотання про закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України на стадії судового розгляду, а не підготовчого судового засідання Верховний Суд в Постанові від 26.05.2020 року у справі №556/1381/18 дійшов висновку, що твердження у касаційній скарзі про те, що суд не дотримався процесуальної форми розгляду провадження, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, оскільки прийняв рішення про закриття провадження не в підготовчому судовому засіданні, а під час судового розгляду, є безпідставними, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу (до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті).

Твердження прокурора про те, що у цьому кримінальному провадженні за відомості до ЄРДР внесені від 24.02.2018 року, а тому не підлягають застосуванню положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки вони введені в дію 15 березня 2018 року, і не мають зворотньої дії у часі і застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, суд вважає необґрунтованим.

Той факт, що кримінальне провадження № 00000009 за за ч. 2 ст. 14 ч. 2 ст. 305 КК України надалі було об`єднано з матеріалами кримінального провадження за №00000015, яке внесено до ЄРДР 18.03.2018 року, та в подальшому з матеріалами кримінальних проваджень №00000079, №00000080, №00000081, №00000081, №00000082, №00000083, яке внесено до ЄРДР 14.08.2018 року, в даному випадку, не дає підстав не застосовувати положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК до об`єднаного кримінального провадження № 00000009, по якому обвинувальний акт було складено за вказаними вище стаття КК.

Прокурор помилково посилається на положення ч. 7 ст. 219 КПК, як такі, що визначають, що днем початку досудового розслідування у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше, оскільки згадані положення не регулюють зазначених питань, а ці питання врегульовані ч. 7 ст. 217 КПК.

Разом із тим, ст. 217 КПК була доповнена частиною 7 відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, введена в дію 15 березня 2018 року і не має зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.

Тобто ці положення застосовуються до кримінальних проваджень, які були об`єднані в одне кримінальне провадження, і відомості про які (до їх об`єднання) внесені до ЄРДР після 15 березня 2018 року.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду у справах 243/14924/19 від 12 травня 2021 року та № 287/1490/20 від 12 вересня 2022 року.

При розгляді поданого клопотання суд враховує також висновки в ухвалі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №725/5513/19.

Відповідно до висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 725/5513/19 посилання прокурора про те, що судами не було надано належної оцінки тій обставині, що законодавчі зміни, якими доповнено ч. 1 ст. 284 КПК України п. «10» введені в дію з 15 березня 2018 року, а тому вказані положення закону не можуть застосовуватись до кримінального провадження №0000076, відомості про яке були внесені до ЄРДР 14 лютого 2018 року, тобто до введення в дію цих змін, не є обґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 5 КПК України передбачає, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Наведений підхід узгоджується із сталою практикою Конституційного Суду України, який неодноразово наголошував на необхідності неухильного дотримання принципу правової визначеності, як важливої складової конституційного принципу справедливості. Зокрема, наведена позиція знаходить своє відображення у рішеннях від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017, та інших.

Так, при постановленні ухвали у справі №725/5513/19 суд касаційної інстанції зробив висновок щодо можливості застосування п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК до кримінального провадження, відомості про яке були внесені в ЄРДР 14.02.2018, тобто до введення в дію згаданої норми, оскільки у зазначеній справі (№725/5513/19) обвинувальний акт було направлено до суду 01.10.2019 і станом на час внесення відповідних відомостей до ЄРДР (14.02.2018) у ній органи досудового розслідування були обізнані щодо запланованого введення положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК в дію з 16.03.2018, якими кримінальний процесуальний закон доповнено за кілька місяців до того (03.10.2017) згідно із Законом №2147-VIII.

У п.5.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, зокрема, визначено, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Така ж практика відображена в ухвалі Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №712/6375/18, якою відмовлено в відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні, закритому на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України судом першої інстанції, у зв`язку з направленням обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу (до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті).

Оскільки ж у цій справі після повідомлення особам про підозру сплив строк досудового розслідування, цей строк не продовжувався, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підозрювалися у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, кримінальне провадження згідно з п.10 ч.1 ст. 284 КПК України підлягало закриттю.

Суд підкреслює, що строк досудового розслідування - не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п.1 ст.6 Конвенції, передбаченого ст.7, ч.1 ст. 21 КПК України, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ.

Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування - є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.

Тому суд переконаний, що застосування передбачених законом наслідків пропуску такого строку як строк досудового розслідування навіть на один або кілька днів не є зайвим формалізмом або «правовим пуризмом», оскільки: (1) строки досудового розслідування є граничними, (2) положення ч. 5 ст. 294 КПК України виключає можливість суду поновити строк досудового розслідування, що завершився.

Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі Карт проти Туреччини (Kart v. Turkey, заява №8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі Вемхофф проти Німеччини (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.

Зважаючи на закріплену ст. 22 КПК України змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, судом було надано можливість стороні обвинувачення, в тому числі прокурору, спростувати позицію захисту за заявленим клопотанням, на що стороною обвинувачення жодного доказу суду надано не було.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.2 ст.311, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311 КК України та кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311, ч.2 ст.311, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263 КК України за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Таким чином, клопотання захисників про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України слід задовольнити.

При цьому, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, суд також виходить із засад законності та дотримання розумних строків у кримінальному провадженні, оскільки продовження кримінального провадження відносно особи, щодо якої встановлені та підтверджені доказами підстави для закриття кримінального провадження, на думку суду, суперечить цим засадам.

Такі висновки суду відповідають позиції колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.05.2020 у справі № 556/1381/18.

У зв`язку із тим, що досудове розслідування протягом зазначеного вище строку не було закінчене, а строк досудового розслідування слідчим суддею у встановленому законом порядку продовжений не був, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено ухвалами суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2022 року клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задоволено частково. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу - задоволено частково. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22 години 00 хвилин 4 листопада 2022 року. Визначено заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , покладених на нього обов`язків передбачених КПК України, в розмірі триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 744 300 грн. Роз`яснено ОСОБА_7 , що обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави у вказаному розмірі покладено на ОСОБА_7 , ряд обов`язків. В подальшому такий запобіжний захід продовжений ухвалами Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження № 0000009 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311, ч.2 ст.311, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, слід скасувати та звільнити його з-під варти негайно.

Керуючись ст. ст. 5, 113, 115 - 116, 203, 219, 284, 294, 369-372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.2 ст.311, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311 КК України, закрити на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.28 ч.3 ст.311, ч.2 ст.311, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263 КК України, закрити на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою, скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3