Справа № 147/144/16-к
Провадження №11-кп/801/160/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000289

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гордіївка Тростнецького району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з моменту затримання 11.08.2015 року до дня звільнення його з-під варти у зв`язку з внесенням застави 13.08.2015 року, та з моменту винесення вироку суду - 23.11.2022 року до набрання ним законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Змінено ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави на тримання під вартою, заарештувавши його в залі суду негайно після проголошення вироку суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту набуття вироком законної сили.

Вирішено стягнути з ОСОБА_10 процесуальні витрати по проведенню експертиз в сумі тридцять чотири тисячі сто двадцять чотири гривні 26 копійок на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області на автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , - скасовано.

Заставу внесену відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2015 року на підставі квитанції № ПН805 від 13.08.2015 року в сумі дев`яносто сім тисяч чотириста сорок гривень - вирішено повернути заставодавцю ОСОБА_11 після набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 двісті тисяч гривень відшкодування моральної шкоди та десять тисяч гривень витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду від 24 листопада 2022 року виправлено описку у вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року у кримінальному провадженні №0000289 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у вступній та резолютивній частині вироку замість по батькові засудженого ОСОБА_10 » вірно вказано ОСОБА_10 ».

Згідно вироку судом першої інстанції установлено, що 02.08.2015 року близько 00:20 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з м. Бершадь в бік м. Вінниця. Навпроти будинку № 47А на перехресті вулиць Леніна-Крупської-Макаренка в смт. Тростянець Вінницької області ОСОБА_10 , в порушення вимог п.п. 18.1, 18.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, перевищив максимальну швидкість руху в населеному пункті, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проїжджаючи повз пішоходів, які не встигли закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебувають на лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину на вказаному нерегульованому пішохідному переходу.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 224-к від 02.10.2015 року, у ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження:

- закрита черепно-мозкова травма: переломи кісток склепіння та основи черепа - лобної кістки зліва в ділянці виличного відростку та лівої клиновидної кістки із ушкодженням верхнє-латеральної стінки лівої очниці, струс головного мозку, поверхневі рани і множинні садна шкіри обличчя. За ступенем тяжкості дані ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки перелом кісток склепіння та основи черепа являється небезпечним для життя в момент спричинення;

- закрита травма живота і тазу: закриті переломи кісток поперекового відділу хребта і тазу - оскольчатий перелом зліва і поперековий перелом справа обох сідничних і лонних кісток, перелом гребеня лівої здухвинної кістки і крижів зліва з розривом лівого крижово-здухвинного сполучення, перелом дуги 5-го поперекового хребця, переломи поперечних відростків справа 2-4-го поперекових хребців, забій обох нирок, підкапсулярний розрив селезінки. Дані ушкодження за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки потягли тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я;

- поверхневі рани в області долоні правої кисті, зовнішньої поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, нижньої третини лівої гомілки і стопи. Дані ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6 днів, але не більше 21 доби).

Згідно з висновком експерта № 10 (116)-15 від 25.11.2015 року, водій автомобіля марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно п.п. 18.1, 18,3 та 12.4. ПДР України. Швидкість руху автомобіля марки «Volkswagen Touareg» під керуванням водія ОСОБА_10 при зіткненні з урахуванням деформацій і руйнувань становила 27..29,2 км/год., а на момент виходу пішохода на пішохідний перехід - 137,2..148,7 км/год. У діях водія ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 18.1, 18.3 та 12.4 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Водій автомобіля марки «Volkswagen Touareg» ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода і уникнути зіткнення у разі дотримання п. 12.4 ПДР України.

Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах не визнав, надав суду наступні показання. В той день він рухався на автомобілі марки «Volkswagen Touareg» в центрі смт. Тростянець зі швидкістю 50-60 км/год. При цьому він не перебував в стані алкогольного сп`яніння. Крім нього в автомобілі нікого не було. За 200-400 метрів до нерегульованого пішохідного переходу він побачив кілька пішоходів на даному переході. Двоє з них йшли попереду, двоє позаду - останньою йшла потерпіла та кілька разів оберталася назад. Він призупинився, а перед самим переходом, за 1-2 метри до нього, він рухався зі швидкістю 1 км/год., а далі зовсім став. Коли пішоходи пройшли, він розпочав рух. Однак в цей час потерпіла повернулася через ліве плече та швидкими кроками почала повертатися назад. В цей час він ненавмисно здійснив наїзд на потерпілу. Після цього він вийшов з автомобіля та підійшов до потерпілої, яка була у свідомості. Навколо нього було дуже багато людей. Він посадив потерпілу у свій автомобіль та відвіз її у лікарню.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 надала суду наступні показання. Того дня вона разом з подругами переходили дорогу по нерегульованому пішохідному переході в центрі смт. Тростянець. Вона переходила дорогою останньою, відстала від подруг на 3-4 кроки, оскільки трохи затрималась, прощаючись з однокласниками. Надворі було темно, однак пішохідний перехід добре освітлювався. Дійшовши до середини дороги, вона побачила фари автомобіля, який швидко наближався. Вона зрозуміла, що не встигне перейти дорогу перед цим автомобілем, оскільки він рухався дуже швидко прямо на неї, тому повернулася назад. Вона пішла у зворотному напрямку, оскільки злякалася за своє життя. Її подруги встигли перейти дорогу, а на неї здійснив наїзд вищевказаний автомобіль. Їй не відомо, чи бачили дівчата, як відбулося ДТП. Одразу після наїзду, вона втратила свідомість та отямилася уже в лікарні.

Також судом були допитані свідки та експерти, а також досліджені письмові докази у кримінальному провадженні.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року, яким ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати та ухвалити виправдувальний вирок у зв?язку з недоведеністю в діянні ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Скасувати запобіжний захід у вигляді триманні під вартою застосований до ОСОБА_10 23 листопада 2022 року. Автомобіль марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику - ОСОБА_12 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що вирок не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374, 409, 411 КПК України, тобто є не законний, не обґрунтований і не вмотивований, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, судом в порушення вимог п.2, 4 ч.2 ст.374 КК України невірно вказано місце кримінального правопорушення, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася не на перехресті вулиць Леніна - Крупської в смт. Тростянець, Вінницької області, як зазначено у вироку, а на вулиці Леніна, а також не вказано про сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_10 та наявність у нього двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. Також обвинувачений ОСОБА_10 не рухався в м. Бершаді, бо там не був, і не рухався в бік м. Вінниці, а додому в с. Гордіївку, Тростянецького району (на даний час Гайсинський район).

Звертає увагу апеляційного суду на те, що одним із основних доказів вини ОСОБА_10 , суд першої інстанцій вважає висновок експерта № 10 (116-15 від 25.11.2015 (заключение експерта), виконаний приватним експертом-автотехніком ОСОБА_13 . Однак, вказаний висновок, на переконання сторони захисту є недопустимим доказом, оскільки при проведені розрахунків експерт ОСОБА_13 знаючи швидкість потерпілої, яку було встановлено в ході слідчого експерименту за його участю, умисно сповільнив швидкість пішохода ОСОБА_7 і замість 4,3с.; 4,4с.; 4,5с., вказав 8,14с. (скорость движения пешехода 0,97.. 1,05 м/с), тобто замість швидкого руху молодої особи, вказав повільний рух особи похилого віку. Підміну швидкості пішохода, ОСОБА_13 зробив умисно, для того щоб свідчення потерпілої ОСОБА_7 були технічно спроможними. При сфальшованих розрахунках швидкість автомобіля «Volkswagen Touareg» склала 137,2..148,7 км/час., що є допустимою величиною. Якби при розрахунках швидкості автомобіля експерт ОСОБА_13 взяв швидкість пішохода ОСОБА_7 , яка була встановлена особисто нею, за його участю, при слідчому експерименті, тобто 4,3с.; 4,4с.; 4,5с., то у такому разі швидкість автомобіля «Volkswagen Touareg» була б 268,8 - 281,27 км/ год., що являється технічно неможливою, так як відповідно до технічних характеристик заводу-виробника максимальна швидкість даного автомобіля складає 205-220 км/год., однак вказаним доводам суд першої інстанції належної оцінки у вироку не дав.

Окрім того, виконуючи автотехнічну експертизу, приватний експерт ОСОБА_13 проводив криміналістичне дослідження автомобіля «Volkswagen Touareg» держ. номерний знак НОМЕР_1 , що зазначено у висновку експерта № 10 (16-15 віл 25.11.2015р. аркуш 4, однак проведення досліджень транспортного засобу, в даному випадку автомобіля «Volkswagen Touareg», відноситься до криміналістичних експертиз. Відповідно до Закону України «Про судову експертизу», від 25 лютого 1994 року із змінами та доповненнями від 03 жовтня 2017 року, ст. 7 - Суб?єкти судово-експертної діяльності - виключно державними установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов?язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Натомість експерт ОСОБА_13 не являється експертом державної експертної установи, а є приватним підприємцем, тому проведення криміналістичних досліджень виходить за межі його повноважень.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно зазначив про те, що сторона захисту вважає, що експерт ОСОБА_13 не мав права проводити автотехнічну експертизу, однак сторона захисту не оспорювала право на проведення автотехнічної експертизи вказаним експертом. Сторона захисту лише зазначала, що при її проведенні приватний експерт ОСОБА_13 проводив криміналістичні дослідження автомобіля «Volkswagen Touareg», що й зазначено у його висновку, однак на такий вид дослідження у вказаного експерта відсутній дозвіл.

Апелянт також зазначає, що окрім додаткової автотехнічної експертизи, проведеної приватним експертом ОСОБА_13 у справі наявні ще чотири автотехнічних та транспортно-трасологічних експертизи, а саме: - Висновок експерта № 397 а від 27.08.2015р., який виконано експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (НДЕКЦ у Вінницькій області), (Т-3, а.с.88-97); Висновок експерта № 2207/2208/15-21 від 05.02.2016р, виконано експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (ВВ КНДІСЕ), (Т.-1, ас. 181-190); Висновок експертів №19206/19207/19-52 від 18.07.2019р. виконано експертами Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (КНДІСЕ), (Т-4, а.с. 104-112); Висновок експертів № 20901/3564-3565/08-221 2021 від 26.09.2022р., виконано експертами Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Заслуженого професора М. С. Бокаріуса», (Том-5, а.с. 11-22). Вказані експертизи виконані в державних установах, державною мовою, з урахуванням всіх матеріалів кримінального провадження, без підміни вихідних даних і лише стосовно водія ОСОБА_10 та автомобіля «Volkswagen Touareg», яким він керував, а не інших водіїв, як це зробив експерт ОСОБА_13 . При цьому, чотири із п`яти автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз, дві з яких комісійні і були призначені судом, не встановили в діях водія автомобіля «Volkswagen Touareg» ОСОБА_10 порушень ПДР України, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди під час якої пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження.

Сторона захисту також зазначає, що визнання судом факту керування водієм ОСОБА_10 автомобілем «Volkswagen Touareg» в стані алкогольного сп?яніння суперечить доказам здобутим під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження. Зокрема, при дослідженні відібраних у ОСОБА_10 зразків на етанол (алкоголь) від 05.08.2015 проведеного КП ВОНД «Соціотерапія» по акту медичного огляду № 132 від 02.08.2015 виявлено в сечі етанол 1,5 проміле, в крові етанолу не виявлено. Відповідно до висновку експерта № 2523 від 26 жовтня 2015 року, який проведено на підставі постанови Тростянецького районного суду Вінницької області під час розгляду справи про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у наданому на дослідження зразку сечі ОСОБА_10 метилового, етилового, а також пропилового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. Відповідно 11 листопада 2015 року Тростянецьким районний суд Вінницької області провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито. Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_10 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП направлено до Прокуратури Вінницької області для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000289 та прийняття відповідного рішення. Натомість суд у вироку посилається на покази водія Тростянецької ЦРЛ ОСОБА_14 та на покази чергового лікаря ОСОБА_15 , ігноруючи покази експертів-цитологів: завідуючого лабораторією ОСОБА_16 та експерта ОСОБА_17 .

Окрім того, сторона захисту зазначає про те, що суд безпідставно змінив стосовно ОСОБА_10 запобіжний захід із застави на тримання під вартою мотивувавши це необхідністю виконання вироку, інших підстав не вказано. Водночас судом не враховано те, що запобіжний захід ОСОБА_10 було обрано 11 серпня 2015 року у виді застави і з часу обрання запобіжного заходу пройшло понад сім років, за весь цей час ОСОБА_10 не допустив жодного порушення, повністю виконував всі вимоги, які ставились досудовим слідством та судом.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року щодо ОСОБА_10 змінити у зв?язку із неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягли за собою зменшення сум, які підлягають стягненню з ОСОБА_10 . Дослідити, поданий прокурором цивільний позов від 14.01.2016 за № 17/7-18вих-16 до ОСОБА_10 в інтересах держави в особі Тростянецької ЦРЛ МОЗ України на суму 6 332,31 грн., лист Тростянецької ЦРЛ № 467 від 29.12.2015 та довідку завідуючого відділенням ОСОБА_18 від 28.12.2015. Задовольнити вказаний позов в інтересах держави в особі Тростянецької центральної районної лікарні МОЗ України, стягнути з ОСОБА_10 6 332,31 грн., а в решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує про те, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та невмотивованим в частині відмови в задоволенні цивільного позову прокурора від 14.01.2016. Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. Разом з цим, у мотивувальній частині вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року щодо ОСОБА_10 про підстави для відмови у цивільному позові прокурора судом нічого не зазначено.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання обвинуваченому та призначити йому покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 17 210, 61 гривень матеріальної шкоди. Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 500 000 (п?ятсот тисяч) гривень моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень за надання правової допомоги адвокатом в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_10 є явно несправедливим через м?якість, оскільки потерпіла та її представник вимагали призначити обвинуваченому вісім років позбавлення волі. Натомість судом першої інстанції повністю не враховано, що своїми діями обвинувачений завдав невиправної моральної шкоди потерпілій, яка виразилася в моральних стражданнях. Адже відповідно до висновку експертів N 224-к від 05.10.2015 року судово-медична експертна комісія встановила, що у ОСОБА_7 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: переломи кісток склепіння та основи черепа- лобної кістки зліва в ділянці виличного відростку та лівої клиновидної кістки зі ушкодженням верхнєлатеральної стінки лівої очниці, струс головного мозку, поверхневі рани; множинні садна шкіри обличчя; травматичні підвивихи у 4-5, 5-6, 6-7 сегментах шийного відділу хребта; закрита травма живота і тазу: закриті переломи кісток поперекового відділу хребта і тазу - оскольчатий перелом зліва і поперековий перелом справа обох сідничних і лонних кісток, перелом гребеня лівої здухвинної кістки і крижів зліва з розривом лівого крижово-здухвинного сполучення перелом дуги 5-го поперекового хребця, переломи поперечних відростків справа 2-4-го поперекових хребців, забій обох нирок, підкапсулярний розрив селезінки; поверхневі рани в області долоні правої кисті, зовнішні поверхневі рани правого гомілково-ступеневого суглобу, нижньої третини лівої гомілки і стопи.

На підставі викладеного, представник потерпілої вважає, що застосовуючи принцип розумності та справедливості заявлена потерпілою до відшкодування моральна шкода є адекватною дійсним стражданням, тому підлягає до задоволення в повному обсязі та стягненню з обвинуваченого 500 000 гривень моральної шкоди. З огляду на те, що судом першої інстанції цивільний позов потерпілої задоволено частково, тому остання для оскарження вироку суду була вимушена скористатися послугами адвоката ОСОБА_8 , уклавши з ним договір про надання правничої (правової) допомоги від 25.11.2022. Згідно п.2.1 Договору за надання правової допомоги за цим договором сторони встановили фіксовану оплату у розмірі 10 000 гривень. Таким чином, вартість судових витрат, які потерпіла очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції складає близько 10 тисяч гривень, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали подану захисником апеляційну скаргу з мотивів викладених у ній, просили її задовольнити, а також заперечували щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої. В останньому слові обвинувачений ОСОБА_10 попросив вибачення у потерпілої, вказав, що з людської точки зору хоче відшкодувати задану їй шкоду, однак винним себе не визнає.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити. Заперечував щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив відмовити у її задоволенні. При вирішенні питання щодо апеляційної скарги представника потерпілої покладався на розсуд суду.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника, підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити. При вирішенні питання щодо апеляційної скарги прокурора покладалися на розсуд суду.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши часткове судове слідство та обговоривши доводи, наведені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За правилами ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Положеннями частини першої ст.404 КПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Так, апеляційним судом задоволено клопотання прокурора, викладене у його апеляційній скарзі про повторне дослідження у суді апеляційної інстанції доказів у кримінальному провадженні та повторно досліджено цивільний позов прокурора від 14.01.2016 за № 17/7-18вих-16 до ОСОБА_10 в інтересах держави в особі Тростянецької ЦРЛ МОЗ України на суму 6 332,31 грн., лист Тростянецької ЦРЛ № 467 від 29.12.2015 та довідку завідуючого відділенням ОСОБА_18 від 28.12.2015.

З позовної заяви прокурора (т.1 а.с.16-19) від 14.01.2016 за № 17/7-18вих-16, поданої в інтересах держави в особі Тростянецької ЦРЛ МОЗ України на суму 6 332,31 грн. до ОСОБА_10 , убачається, що підставою представництва прокуратурою інтересів Тростянецької центральної районної лікарні став факт понесення лікувальним закладом витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення та необхідність, у зв?язку з цим, вжиття заходів представницького характеру до відшкодування такої шкоди, оскільки Тростянецька ЦРЛ не здійснює захист порушених інтересів держави, що призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету. Потерпіла ОСОБА_7 після отримання тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні в Тростянецькій центральній районній лікарні в період часу з 02.08.2015 по 18.09.2015 з діагнозом «Двобічний перелом лонних і сідничних кісток, перелом куприка, струс головного мозку. Множинні забої тулуба і кінцівок, множинні скальовані рани в області обличчя і кінцівок, перелом бокових відростків 3 хребців і дужки 2 5-го хребця. Розрив зв?язок шийного відділу хребта». Згідно розрахунку витрат на стаціонарне лікування сума вартості лікування ОСОБА_7 за вказаний час склала 6332,31 грн. (шість тисяч триста тридцять дві гривні, 31 коп.).

З листа Тростянецької ЦРЛ № 467 від 29.12.2015 (т.1 а.с.21), убачається, що ОСОБА_7 знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ з діагнозом «Двобічний перелом лонних і сідничних кісток, перелом куприка, струс головного мозку. Множинні забої тулуба і кінцівок, множинні скальовані рани в області обличчя і кінцівок, перелом бокових відростків 3 хребців і дужки 2 5-го хребця. Розриву зв?язок шийного відділу хребта» з 02.08.2015 по 18.09.2015. Вартість одного ліжко -дня в травматологічному відділенні становить137,73 грн. Загальна вартість лікування становить 6332,21 грн.

З довідки завідуючого відділенням ОСОБА_18 (т.1 а.с.24) від 28.12.2015, убачається, що хвора ОСОБА_7 дійсно знаходилася на стаціонарному лікуванні в Тростянецькій центральній районній лікарні в період часу з 02.08.2015 по 18.09.2015 з приводу «Двобічного перелому лонних і сідничних кісток, перелому куприка, струсу головного мозку. Множинних скальованих ран в області обличчя і н / кінцівок, перелому бокових відростків 3 хребців і дужки 2 5-го хребця. Розриву зв?язок шийного відділу хребта».

Окрім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність проведення часткового судового слідства та дослідження постанови слідчого від 22.10.2015 про призначення додаткової автотехнічної експертизи та висновку експерта ОСОБА_13 № 10(116)-15 від 25.11.2015, оскільки сторона захисту посилається на те, що вказаний експерт не мав права проводити експертизу, а суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам про допустимість вказаного висновку і не врахував, що у кримінальному провадженні були проведені інші експертизи та не дав їм належної оцінки.

Зокрема, із змісту постанови старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури області юриста 1 класу ОСОБА_19 від 22.10.2015 про призначення додаткової автотехнічної експертизи (т.3 а.с.235-237), убачається, виклад фабули фактичних обставин кримінального правопорушення вчинення якого інкриміновано ОСОБА_10 та вихідних даних про те, що ДТП відбулось у темну пору доби. Видимість з місця водія - необмежена. Тип дорожнього покриття - асфальтобетон. Стан дорожнього покриття - сухе, чисте, горизонтального профілю. Видимість з робочого місця водія - необмежена. Технічний стан автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_2 - справний. Відстань від правого краю пішохідного переходу по ходу руху потерпілої ОСОБА_7 складає 1,02 м. Відстань яку подолала ОСОБА_7 по пішохідному переходу до зміни напрямку руху складає 8,55 м. Відстань до автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_3 на момент виходу ОСОБА_7 , на пішохідний перехід складає 347,70 м. Відстань від потерпілої ОСОБА_7 до автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_3 в момент зміни потерпілою напрямку руху складає 11,79 м.

Вказаною постановою призначено автотехнічну експертизу, до проведення якої залучено судового експерта ОСОБА_13 . На вирішення експерта поставлено наступні питання: як повинен був діяти у даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_10 .? яка була швидкість руху автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10 при зіткненні з урахуванням деформації та руйнування ? чи вбачаються в діях водія ОСОБА_10 невідповідність вимогам ПДР України, які б могли знаходитись у причинному зв?язку із настанням ДТП? чи мав водій автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_10 технічну можливість запобігти наїзду на пішохода та/або уникнути зіткнення з потерпілою ОСОБА_7 ? На вимогу експерта йому будуть надані матеріали кримінального правопорушення.

Із висновку судово автотехнічної експертизи № 10(116)-15 від 25.11.2015, убачається, що у дорожній обстановці, що склалася водій автомобіля марки «Volkswagen Touareg» ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до п. 18.1, 18.3 і 12.4 ПДР України. Швидкість руху даного автомобіля при зіткненні становила 27-29,2 км/год., а на момент виходу пішохода на пішохідний перехід 137,2…148,7 км/год. В діях водія ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам 18.1, 18.3 і 12.4 ПДР України, яка знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП. Водій автомобіля марки «Volkswagen Touareg» ОСОБА_10 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода та уникнути зіткнення у випадку дотримання вимог п. 12.4 ПДР України (т.4. а.с.1-15).

За наслідками повторного дослідження вказаних доказів, апеляційним судом встановлено обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги захисника є обґрунтованим про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Як слідує з обвинувального акту та вироку, суд першої інстанції перевіривши наявні в матеріалах справи докази встановив, що 02.08.2015 року близько 00:20 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з м. Бершадь в бік м. Вінниця. Навпроти будинку № 47А на перехресті вулиць Леніна-Крупської-Макаренка в смт. Тростянець Вінницької області ОСОБА_10 , в порушення вимог п.п. 18.1, 18.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, перевищив максимальну швидкість руху в населеному пункті, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проїжджаючи повз пішоходів, які не встигли закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебувають на лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину на вказаному нерегульованому пішохідному переходу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

У той же час, в судових засіданнях обвинувачений та захисник зазначали, що дорожньо-транспортна пригода сталася не на перехресті вулиць Леніна - Крупської в смт. Тростянець, Вінницької області, як зазначено у вироку, а на вулиці Леніна. При цьому обвинувачений ОСОБА_10 не рухався з м. Бершадь, бо там не був, і не рухався в бік м. Вінниця, а додому в с. Гордіївку, Тростянецького району (на даний час Гайсинський район). Натомість прийшовши до висновку, що дорожня-транспортна пригода мала місце на перехресті вулиць Леніна-Крупської-Макаренка в смт. Тростянець, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування та доказів, які б ставили під сумнів доводи обвинуваченого та його захисника в цій частині. При цьому встановлення місця дорожньо-транспортної пригоди має суттєве значення під час розгляду кримінальних правопорушень, передбачених ст.286 КК України.

Окрім того, як вірно зазначає в апеляційній скарзі захисник, судом належним чином не мотивовано та не обґрунтовано у вироку висновок про те, чому за наявності висновку експерта № 397а від 27.08.2015, висновку експерта № 2207/2208/15-21 від 05.02.2016, висновку експертів № 19206/19207/19-52 від 18.07.2019, висновку експерта № 20901/3564-3565/08-22/2021 від 26.09.2022, суд не бере їх до уваги та приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджуються висновком експерта № 10 (116)-15 від 25.11.2015 у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ч.10 ст.101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідній постанові, ухвалі, вироку. Аналіз наведеної норм процесуального закону вказує, що встановлення обставин кримінального провадження здійснюється на підставі сукупності зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, а не окремим доказом. При цьому, у разі наявності декількох висновків експертів незгода з ними повинна бути вмотивована.

Водночас, як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, визнаючи найбільш обґрунтованим та переконливим лише висновок експерта ОСОБА_13 , не отримали оцінки суду доводи сторони захисту про те, що при проведенні додаткової автотехнічної експертизи вказаний експерт провів криміналістичне дослідження, яке виходить за межі його повноважень. А також доводи про те, що при проведенні експертизи експерт знаючи швидкість потерпілої, яку було встановлено в ході слідчого експерименту за його участю, умисно сповільнив швидкість пішохода ОСОБА_7 і замість 4,3с.; 4,4с.; 4,5с., вказав 8,14с. (скорость движения пешехода 0,97.. 1,05 м/с), тобто замість швидкого руху молодої особи, вказав повільний рух особи похилого віку. Підміну швидкості пішохода, експерт зробив умисно, для того щоб свідчення потерпілої ОСОБА_7 були технічно спроможними. При сфальшованих розрахунках швидкість автомобіля «Volkswagen Touareg» склала 137,2..148,7 км/час., що є допустимою величиною. Якби при розрахунках швидкості автомобіля експерт взяв швидкість пішохода ОСОБА_7 , яка була встановлена особисто нею за його участю при слідчому експерименті, тобто 4,3с.; 4,4с.; 4,5с., то у такому разі швидкість автомобіля «Volkswagen Touareg» була б 268,8 - 281,27 км/ год., що являється технічно неможливою, так як відповідно до технічних характеристик заводу-виробника максимальна швидкість даного автомобіля складає 205-220 км/год.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не встановив звідки експерт ОСОБА_13 взяв такі вихідні дані, оскільки попередні вихідні дані в експертизах інші. Суд також не встановив чи при наявності тих же вихідних даних експерт ОСОБА_13 прийшов би до тих же висновків. При цьому, судом першої інстанції не надано оцінці те, що з постанови слідчого про призначення додаткової автотехнічної експертизи від 22.10.2015 неможливо встановити, які матеріали надавалися експерту для проведення експертизи, оскільки у висновку експерта немає деталізованого переліку матеріалів, що були надані на дослідження лише зазначаються вихідні дані з постанови слідчого і дані, отримані під час проведення слідчого експерименту за його участі. Відповідно відхиляючи висновки інших експертів, судом не було обґрунтовано на які питання вони не змогли дати відповіді, як це вплинуло на їх висновки, а такожне оцінено те, що експертами використовувалися різні технічні підходи для проведення експертиз і про, що вони свідчать.

Не надано оцінку також тому, що з тексту постанови про призначення додаткової автотехнічної експертизи від 22.10.2015 слідчим не зазначено мети та необхідності призначення вказаної експертизи з дорученням проведення її саме приватному експерту ОСОБА_13 , який не входив до жодної державної спеціалізованої установи, а не призначено проведення комплексної судової експертизи. У той же час, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновок експерта № 10 (116)-15 від 25.11.2015, суд першої інстанції не спростував доводи про те, що вказаний експерт вийшов за межі повноважень та провів криміналістичне дослідження, яке не мав права проводити. Натомість суд лише формально посилається, що клопотання є необґрунтованим, а доказ зібраний відповідно до вимог КПК України, тому є належним та допустимим. Більш того суд вважав саме цей висновок експерта найбільш обґрунтованим та переконливим як з технічної точки зору так і огляду на звичайну логіку.

При цьому, судом не надано належної оцінки постанові про призначення додаткової автотехнічної експертизи від 22.10.2015. Зокрема, тому що вона не містить відомостей про попередження приватного судового експерта ОСОБА_13 про кримінальну відповідальність та відомостей про права та обов`язки експерта. Відповідно зазначення у висновку експерта ОСОБА_13 , що про відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України останній попереджений, викликає сумніви, оскільки залишається не відомим хто його попередив про кримінальну відповідальність, адже експерт не може попередити про кримінальну відповідальність сам себе.

Апеляційний суд звертає увагу, що кримінальна відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок ст.384 КК України та відмову виконувати покладені на нього обов`язки ст.385 КК України є гарантією достовірності висновку експерта й належного виконання ним своїх професійних обов`язків. Експерт попереджається про кримінальну відповідальність за зазначеними статтями КК України кожного разу, коли йому доручають проведення експертизи, що слідує із ч. 2 ст. 102 КПК України. Відповідно попередження експерта про відповідальність здійснюється шляхом зазначення в постанові слідчого, прокурора або ухвалі суду. Якщо експертиза проводиться в експертній установі, то роз`яснення прав і попередження про відповідальність здійснює керівник експертної установи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд передчасно відмовив у клопотанні сторони захисту про призначення технічної експертизи, взявши до уваги лише вказаний висновок та не залучив спеціаліста для його детального розшифрування.

Як слідує із тексту вироку, судом також не надано оцінки доводам сторони захисту, що внаслідок дій потерпілої ОСОБА_7 , як пішохода та їх невідповідності розділу 4 ПДР, обвинувачений ОСОБА_10 не мав можливості вчасно зреагувати на ситуацію. Апеляційний суд у даному разі звертає увагу, що судова практика у справах про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України складається лише навколо визначення винуватості або невинуватості водія і не торкається питання винуватості пішохода, тому питання про кримінальну відповідальність пішохода не може постати. Однак, це не означає, що якщо буде встановлено можливе порушення пішоходом правил дорожнього руху, то вони не повинні враховуватися при визначенні винуватості водія, оскільки за обставин, які склалися, водій може не мати можливості вчасно виявити небезпеку або уникнути зіткнення.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, вважаючи вказану обставину доведеною, суд не дав належної оцінки доказам, на які посилалася сторона захисту спростовуючи доводи про перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України є передчасним, оскільки зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження та оцінки всієї сукупності доказів, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду та свідчить про неповноту судового розгляду у розумінні п.1 ч.1 ст.410 КПК України. Відповідно неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Допущені порушення вимог кримінального процесуального закону позбавляє суд апеляційної інстанції можливості їх виправлення, оскільки потребує проведення нового судового слідства в повному обсязі, повного дослідження та оцінювання всіх доказів, що процесуально означатиме інстанційну заміну судом апеляційної інстанції суду першої інстанції, і є процесуально неприпустимим, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно скасовуючи обвинувальний вирок та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора. З огляду на це, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора також підлягає до часткового задоволення, оскільки вирішення цивільного позову, який не був вирішений судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті буде вирішуватися судом під час нового розгляду за правилами ст. ст.127, 128, 129 КПК України.

Водночас вимоги апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну вироку та призначення обвинуваченому більш суворого покарання, збільшення розміру моральної шкоди та відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції не підлягають задоволенню, оскільки підставами для скасування вироку слугувала допущена неповнота судового розгляду, а не необхідність застосування закону про більш суворе покарання чи збільшення сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Оскільки, статтями 415-416 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, тому вирішуючи питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із скасуванням вироку, апеляційний суд виходить з вимог ст.ст. 8, 9, 12, 176-178 КПК України, ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом». Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність, поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16.10.2014) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає за необхідне змінений судом першої інстанції після проголошення вироку запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою скасувати. При цьому, апеляційний суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність у нього двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, постійного місця проживання та роботи, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, а також те, щоз 11.05.2015 обвинувачений перебував під дією запобіжного заходу у виді застави і не допустив жодних порушень під час його дії на стадії досудового розслідування та судового розгляду. Таким чином, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави, які б обґрунтовували необхідність перебування обвинуваченого під вартою, а тому суд вважає за можливе продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_10 дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді застави в сумі 97 440 гривень.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно до яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, тому апеляційний суд не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вказаному кримінальному правопорушенні, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначення покарання, тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду. Під час якого суду необхідно врахувати наведене в ухвалі та повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм належну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст.ст. 17, 23, 94 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника, прокурора та представника потерпілої і в залежності від цього постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409,410, 418, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_10 за ч.2 ст. 286 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у виді тримання під вартою - скасувати, звільнити його з-під варти негайно.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_10 дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді застави в сумі 97 440 гривень .

Копію ухвали негайно направити в ДУ "Вінницька установа виконання покарань № 1" для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4