Дата документу 30.01.2023 Справа № 337/3407/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/3407/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/568/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 30 січня 2023року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 152 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 152 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались під час обрання запобіжного заходу не зникли.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 9 лютого 2023 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вказує, що ОСОБА_7 було обрано найсуворіший запобіжний захід. Вказує, що ризики, на які посилався прокурор і на які посилався суд, є умовними і мають гіпотетичний характер. Обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, оскільки злочин вчинено у січні 2022 р. і з цього часу він з`являвся на виклики до слідчого, суду. Впливати ні на потерпілу, ні на свідків сенсу не має, скарги з цього приводу відсутні. Ризик вчинення нового злочину також не підтверджений, так як після події інкримінованого злочину ОСОБА_7 нові злочини не скоював, вів законослухняне життя, має стійкі соціальні зв`язки, постійно проживає у м.Запоріжжі.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодового домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 152 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів, суспільно-корисною працею не займався, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

При цьому, тяжкість обвинувачення та очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судова колегія відмічає, що високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого дозволяють спрогнозувати з високим ступенем, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

Також, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідка ОСОБА_8 , оскільки обвинувачений із зазначеним свідком мешкав до затримання, а тому ризик певних дій з боку обвинуваченого може перешкодити кримінальному провадженню, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, наразі в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська відносно нього перебуває обвинувальний акт за ч. 2 ст. 289 КК України, перебував у розшуку, не має стійких позитивних моральних переконань, та перебуваючи на свободі може хибно відчути безкарність та вчинити аналогічні злочини.

Отже, виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення, необхідність виконання процесуальних дій, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Посилання напозитивні відомості про особу обвинуваченого у вигляді постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

При цьому, сукупність даних щодо серйозності висунутого обвинувачення, відомості про наявність судимостей та не зайнятість обвинуваченого у суспільно-корисній сфері додатково переконують колегію суддів щодо вірності прийнятого рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 9 лютого 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4