Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/1749/22
Провадження № 1-кп/490/291/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Берислав Херсонської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, є одруженим, неповнолітніх дітей не має, проходе військову службу за контрактом у військовому званні "солдат" у військовій частині НОМЕР_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Протягом цього періоду ОСОБА_4 проходе військову службу за контрактом.

Проте, 25 лютого 2022 року він самовільно залишив пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 та був відсутній на місці служби без поважних причин до 16 квітня 2022 року.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України - як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

1. Під час підготовчого провадження - 01 березня 2022 року - між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором була укладена угода про визнання винуватості.

2. На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним

Так, судом обвинуваченому роз`яснені права, передбачені частиною 5 статті 474 КПК України, зокрема - його право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також наслідки укладання угоди.

Проте обвинувачений, усвідомивши свої права у суді та наслідки укладання угоди, свою винуватість визнав, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажав та наполягав на затвердженні укладеної під час судового розгляду угоди.

3. Доказів на спростування факту вчинення злочину обвинуваченим сторонами кримінального провадження, зокрема, захистом, суду не надано.

4. До того ж, викладені обвинуваченим та прокурором умови угоди не суперечать вимогам закону, законодавство допускає укладання угод по справам цієї категорії; умови угод відповідають інтересам суспільства та не порушують права та інтереси сторін та інших осіб.

Отже, заявлена угода підлягає затвердженню судом.

З огляду на це, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України та змісту укладеної угоди враховує його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

2. Окрім цього, суд враховує, що на момент вчинення злочину обвинуваченому виповнилось лише 22 роки, , а обстановка, в якій він опинився, вимагала від нього вкрай відповідальних та сміливих вчинків.

З огляду на таке, суд, керуючись частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує молодий вік обвинуваченого як обставину, що пом`якшує його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено та у висунутому ОСОБА_4 обвинуваченні про таке не йдеться.

Мотиви призначення покарання.

Щодо покарання, яке було узгоджене сторонами.

Сторонами узгоджено, що за вчинення злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України, обвинуваченому призначається покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 6.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 102.000 грн./

Щодо добровільності згоди обвинуваченого на призначення такого покарання.

На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Щодо відповідності запропонованого сторонами покарання вимогам кримінального процесуального закону.

1. Підстав стверджувати про те, що:

-умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

-виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань вочевидь не є можливим;

-фактичні підстави для визнання винуватості є відсутніми

матеріали справи не містять.

2. Не містять матеріали справи й відомостей про те, що запропоновані умови угоди суперечать інтересам суспільства.

2.1. Так, об`єктом вчиненого злочину є встановлений законом порядок несення військової служби.

Умови вчинення правопорушення (реальна загроза життю та здоров`ю обвинуваченого, який проходить військову службу в умовах військового стану), відсутність в обвинуваченого військового досвіду, незвичні для нього умови існування - ці та інші подібні чинники впливають на оцінку обвинуваченим ситуації та оцінку його дій органами, що здійснюють правозастосування1.

При цьому прокурор, спеціалізуючись на злочинах у військовій та оборонній сфері, в цьому випадку - за згодою обох сторін кримінального правопорушення - внаслідок особливостей своїх обов`язків має достатній рівень професійної свідомості, що дозволяє йому оцінити специфічні фактори, що впливають на призначення покарання у цьому випадку.

Та, з огляду на наявність на таке згоди з обох сторін, підстави вважати, що в цьому випадку прокурор узгодив покарання, яке не відповідає інтересам дотримання встановленого законом порядку несення військової служби, в суду відсутні.

2.2. Суд також відзначає, що одним з принципів кримінального права є саме невідворотність, але не суворість покарання, адже саме невідворотність покарання головним чином перешкоджає розповсюдженню злочинів.

Та в цьому випадку внаслідок укладання угоди цей інтерес задовольняється в повному обсязі, адже протиправна діяльність викривається та припиняється, та обвинувачений притягається до кримінальної відповідальності за скоєне відповідно до ступеню його провини.

Щодо відповідності запропонованого сторонами покарання вимогам кримінального закону.

1. Вирішуючи питання про відповідність запропонованого сторонами покарання вимогам закону про кримінальну відповідальність, суд виходе з таких приписів закону та настанов судової практики

1.1. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 12 Постанови № 13 від 11 грудня 2015 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

"Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

…

-ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК…

/частина 2/

Суд також має враховувати, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення … за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні.

/частина 4/

1.2. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19 зробив обов`язковий для врахування висновок про застосування норм права, відповідно до якого

"Перевірка достовірності обставин, які згідно ст. 470 КПК підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. При цьому, зважаючи на визначені законом наслідки невиконання угоди (процесуального характеру, передбачені ст. 476 КПК, або за наявності для того підстав - ініціювання прокурором кримінального провадження за ст. 389-1 КК) на суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст. 474 КПК".

1.3. Стаття 470 Кримінального Процесуального Кодексу України ж передбачає, що

Прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1)ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2)характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3)наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4)наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

2. З огляду на ці приписи суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

2.1. Говорячи про ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та вплив обставин, що пом`якшують його покарання, зокрема - його щирого каяття та сприяння у розгляді цього кримінального провадження, на можливість застосування в цьому випадку статті 69 Кримінального Кодексу України, суд відзначає, що ці обставини знайшли своє відображення у тексті наданої сторонами угоди, що прокурором підписана та підтримана під час розгляду питання про можливість її затвердження.

За такого суд вважає, що ці обставини є належним чином оцінені прокурором та визнані достатніми для призначення запропонованого в угоді покарання. Та процесуальні підстави здійснювати додаткову перевірку цих обставин самим судом є відсутніми.

Суд також відзначає, що в цьому випадку є наявними обставини, що пом`якшують покарання, у кількості, що відповідно до статті 69 Кримінального Кодексу України дозволяє призначити покарання у розмірі, що є меншим за передбачений законом.

З огляду на таке суд вважає доведеним, що ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину дозволяє застосувати відносно обвинуваченого покарання у розмірі, що є меншим за найнижчу передбачену законом межу покарання, а наявні в цьому випадку обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, свідчать про істотне зниження суспільної небезпечності вчиненого ним злочину та його особи.

2.2. Говорячи про особу винного, суд відзначає, що він раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не зважаючи на вчинення злочину, не має негативної характеристики за місцем проходження служби.

Отже, в цьому випадку є наявними усі передбачені кримінальним законом умови для застосування статті 69 Кримінального Кодексу України.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходе до висновку про те, що, визначаючи покарання, сторони скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду, а підстави для тверджень про очевидну невідповідність узгодженого ними покарання вимогам кримінального закону є відсутніми.

Наведене у сукупності доводить, що передбачені законом підстави для відмови у затвердженні наданої суду угоди наразі є відсутніми.

За такого обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 6.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01 березня 2022 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 6.000 /шість тисяч/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у сумі 102.000 /сто дві тисячі/ грн.)

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_1 =

02.03.2023

1 - на такому, зокрема, наголошується у листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року № 220/9487