Справа №635/3101/20
Провадження №1-кс/635/308/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисник - адвокат ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000298 від 30 травня 2020 року, за ч. 2 ст 15, ч. 1 ст.115 КК України про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000298 від 30 травня 2020 року, за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень та неможливість запобігання наявним в кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказані ризики підтверджується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, не має міцних соціальних зв`язків, у тому числі з державою,а тому усвідомлюючи, що ним скоєно особливо тяжкий злочин, останній може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання, пов`язаного з позбавленням волі, що вказує на наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує можливістю обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою надання неправдивих показань в майбутньому. Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що згідно довідки про звільнення ХАР №00909 встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений 18 листопада 2011 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 червня 2014 року був звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, на цей час судимість погашена у встановленому законом порядку, але сам факт, засудження у 2011 році за статтею 121 КК України, тобто за умисне спричинення тілесних ушкоджень, свідчить про те, що особа схильна до конфліктних ситуацій, та здібна спричинити шкоду іншій людині, що в подальшому і призвело до скоєння більш тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , просила обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наступне.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст 15, ч. 1 ст.115 КК України, направлено до Харківського районного суду Харківської області для розгляду на підставі ухвали Верховного суду від 06 березня 2023 року. Станом на час розгляду даного клопотання кримінальне провадження до Харківського районного суду Харківської області не надійшло.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 КПК України, суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 01 червня 2020 року відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 липня 2020 року включно.

В подальшому запобіжний захід відносно обвинуваченого неодноразово продовжувався Харківським районним судом Харківської області та Полтавським районним судом Полтавської області, останній раз - на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 20 січня 2023 року на 60 днів - до 20 березня 2023 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 судом встановлено у тому числі наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд бере до уваги, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, не одружений, дітей не має, інкриміноване кримінальне порушення вчинив відносно свого рідного брата, що обґрунтовано свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого та можливість його переховування від суду.

При цьому, надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд також враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого у сукупності із тяжкістю покарання та даними про особу обвинуваченого, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину.

Крім того, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи. На теперішній час ОСОБА_3 інкримінується особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень, в тому числі пов`язаних із застосуванням насильства.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків. При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на потерпілу, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, його репутацію, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, запобіжний захід у вигляді триманні під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого є недостатнім, щоб забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 315 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000298 від 30 травня 2020 року, за ч. 2 ст 15, ч. 1 ст.115 КК України про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст 15, ч. 1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 14 травня 2023 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 14 травня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 березня 2023 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1