С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 1-кс/760/860/23
В справі 760/1576/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І.Вступна частина

24 січня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянув у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного громадянина російської федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування, внесеного 16.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073, за підозрою громадян рф ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 та ч.1 ст. 438 КК України.

ІІ. Мотивувальна частина

До суду надійшло зазначене клопотання, підтримуючи яке прокурор зазначив, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області, за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 16.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073, за підозрою громадян рф ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 та ч.1 ст. 438 КК України.

Слідчий за погодженням прокурора у зазначеному клопотанні просили надати дозвіл на затримання підозрюваного громадянина російської федерації ОСОБА_6 , (російською ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, громадянина російської федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи необхідність надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_6 , прокурор зазначив наступне.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та ЗС РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців ЗС РФ, співробітників інших силових відомств РФ, представників влади, інших громадян РФ та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади РФ створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і ЗС РФ.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь , здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказаними особами у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови України від співпраці з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням ЗС та інших військових формувань РФ.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, президент російської федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ.

В цей же день президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

У подальшому, цього ж дня, Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно здійснено пуски крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період із 5 години 24 лютого 2022 року та до цього часу підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі та поранення понад 2 тисяч цивільних осіб, у тому числі жінок і дітей, знищення та пошкодження сотень цивільних об`єктів.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

У свою чергу, громадянин російської федерації ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем ЗС РФ, а саме військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи, що агресія проти України та її жителів організована і здійснюється представниками влади та ЗС РФ, які діють в порушення ст.ст. 1-3, 68 Конституції України, всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушив принципи Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимог частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ) з мотивів перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю Російської Федерації над політичними, економічними та інформаційними процесами в Україні, виконуючи злочинні накази, у складі підрозділу, в якому він проходив військову службу, здійснив перетин державного кордону України в рамках широкомасштабного вторгнення підрозділів Збройних сил Російської Федерації, спільно з іншими військовими формуваннями РФ, з метою окупації території України, із бойовим застосуванням їх штатної зброї, а також приймав безпосередню участь у актах збройної агресії на території м. Буча Бучанського району Київської області.

Зокрема, 4 березня 2022 року (точний час під час досудового розслідування не встановлено) у військовослужбовців НОМЕР_2 окремої мотострілкової бригади НОМЕР_3 загальновійськової армії РФ ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та інших не встановлених на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовців ЗС РФ, перебуваючих на території Київська області у Бучанському районі, а саме у м. Буча на межі вулиць Водопровідна та Яблунська , в останніх виник умисел на жорстоке поводження з цивільним населенням, що є порушенням законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, 4 березня 2022 року у денну пору доби (точний час під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями ЗС РФ, з метою отримання інформації від місцевих жителів міста Буча Київської області, щодо місць розташування сил та засобів підрозділів ЗС України прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, під час спілкування із громадянином України ОСОБА_11 , останнім стало відомо про його проукраїнську позицію, про участь у відтворенні історичних боїв на території Холодного Яру та висвітлення у публікаціях української історії, у зв`язку з чим у них виник злочинний умисел направлений на жорстоке поводження з ОСОБА_11 з метою отримання інформації про патріотично налаштованих жителів м. Буча Київської області.

Перебуваючи у будинку, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовців ЗС РФ, на виконання злочинного наказу ОСОБА_8 , для реалізації умислу скерованого на жорстоке поводження з цивільним населенням, тобто умисно в порушення п. а та п. с ч.1 статті 3 частини 1 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (дата набрання чинності для України: 01.01.1955) (далі - Конвенції про захист цивільного населення під час війни), відповідно до яких у разі збройного конфлікту, який не має міжнародного характеру й виникає на території однієї з Високих Договірних Сторін, кожна сторона конфлікту зобов`язана застосовувати як мінімум такі положення: 1) з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто horsdecombatу наслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь які інші подібні критерії. Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб: насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивства, завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури; наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження й тортури, а також в порушення ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, будучи озброєними автоматичною вогнепальною зброєю зайняли та заблокували входи та виходи в будинку, чим обмежили свободу пересування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що у подальшому використали для залякування та здійснення психологічного тиску з метою отримання інформації про патріотично налаштованих жителів м. Буча Київської області.

Так, задля досягнення поставленої мети, ОСОБА_8 віддав незаконний злочинний наказ ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та іншим невстановленим на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцям ЗС РФ отримати вищевказану інформацію шляхом застосування тортур до ОСОБА_11 , в порушення ст. 31 Конвенції про захист цивільного населення під час війни.

На виконання злочинного наказу ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями ЗС РФ вивели ОСОБА_11 з будинку на подвір`я, де застосовуючи фізичну силу повалили на землю, та завдали тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів руками, ногами по тілу та голові потерпілого ОСОБА_11 в порушення ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949.

У подальшому, не отримавши необхідної інформації, без розриву у часі на виконання злочинного наказу ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС РФ, будучи озброєними автоматичною вогнепальною зброєю, зав`язавши очі рушником, відвели ОСОБА_11 . на місце, де останнього, згідно наказу ОСОБА_8 , необхідно було вбити в порушення ст. 33 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949.

Далі, без розриву у часі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС РФ, зав`язавши очі рушником привели ОСОБА_11 на місце, де мало відбутися вбивство останнього, а саме на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 на виконання наказу, продовжували вчиняти відносно потерпілого жорстокі дії, а саме завдавати тілесних ушкоджень, змушували роздягнутися до гола, проводячи огляд на предмет наявності татуювань, здійснювали постріли з невстановленої зброї, імітуючи вбивство осіб, які знаходилися поруч, чим принижували його честь, гідність та спричиняли фізичний біль і моральні страждання в порушення ст. 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949.

Після вчинення вказаних дій, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 залишили потерпілого ОСОБА_11 у господарському приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , після чого, потерпілий ОСОБА_11 , користуючись тим, що за ним не спостерігали, оскільки військовослужбовці ЗС РФ повели на розстріл інших, невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, через незамкнені двері господарського приміщення утік із території домоволодіння, де його утримували.

Дії ОСОБА_6 , в порушення вимог ст.ст. 31, 32, 33, 34, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни були спрямовані на жорстоке поводження з цивільним населенням.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, 18.07.2022 складено, але не вручено повідомлення про підозру військовослужбовцю Збройних сил російської федерації ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, у зв`язку із перебуванням останнього на території держави-агресора.

На виконання вимог ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення та відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, та відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Так, 28.07.2022 року вручено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит в якості підозрюваного на 01.08.2022, 03.08.2022 та 05.08.2022 опубліковано повідомлення про підозру та повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема, в офіційній газеті органів державної виконавчої влади України, «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

01.08.2022 ОСОБА_6 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

03.08.2022 ОСОБА_6 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

05.08.2022 ОСОБА_6 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Згідно з повідомленням ВКІБ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, останній у складі збройних сил російської федерації, які окупували населений пункт Київської області, виїхав з території України на територію Російської Федерації, де й знаходиться до теперішнього часу.

Разом з тим, під час проведення досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваного не вдалося.

Відповідно до відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 у період з 24.02.2022 по 25.08.2022 перетин державного кордону України не здійснював.

24.08.2022 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, копії яких надаються суду, а саме:

- показання потерпілих, свідків, протоколи впізнання за фотознімками з потерпілими та свідками, протоколи слідчих експериментів, повідомлення про підозру, пам`ятка підозрюваного та повістки про виклик на слідчі дії, постанова про оголошення підозрюваного в розшук.

Таким чином, викладені обставини та матеріали кримінального провадження дають підстави підозрювати останнього у порушенні законів та звичаїв війни, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438КК України, що є особливо тяжким злочином.

Враховуючи викладене, а також те, що:

- ОСОБА_6 не має постійного місця проживання на території України та знаходиться за її межами, заявив, що не з`явиться для проведення слідчих та процесуальних дій, перебуває у злочинній змові з представниками іноземної держави - Російської Федерації та організацій цієї ж країни, яка здійснюється з дотриманням вимог конспірації та підготовки залучених до неї осіб, що передбачає обов`язок знищити докази такої діяльності за можливості їх розголошення, а тому беручи до уваги скоєння ним особливо тяжких злочинів, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому

ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків;

- серед оточення ОСОБА_6 є невстановлені учасники злочину, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- у зв`язку із продовженням агресії Російською Федерацією щодо України, в разі обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, він зможе продовжити вчинення злочинів, переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Звертаючись з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання за нього.

Відповідно до ч.3 ст.189 КПК України розгляд клопотання здійснюється в закритому судовому засіданні за участю прокурора.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч.4 ст.189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:

1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;

2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази зібрані органом досудового розслідування, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення про надання дозволу на затримання підозрюваного гр. рф ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає задоволенню, оскільки останній переховується від органів досудового розслідування, і така обставина перешкоджає розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

ІІІ. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 188, 189 КПК України, слідчий суддя ухвалив:

1.Клопотання задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного громадянина російської федерації ОСОБА_6 , (російською ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, громадянина російської федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2.Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_14