Справа № 192/1824/22
Провадження № 1-в/192/4/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2023 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

за участю учасників провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 - ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

Початок строку: 08.11.2017 року

Кінець строку: 08.11.2023 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення на підставі того, що у нього відкрилася пільга. У судовому засіданні просив клопотання задовольнити та пояснив, що своєю поведінкою довів своє виправлення, проте не отримував заохочення у зв`язку з частими хворобами та неможливістю працювати.

Представник адміністрації Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що засуджений не довів своє виправлення.

Захисник вважав, що ОСОБА_3 довів своє виправлення, оскільки за час відбування покарання отримав одне заохочення та не мав стягнень, що свідчить про те, що він своєю поведінкою заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Суд, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21», прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 20 червня 2019 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований до слюсарно-збирального цеху № 3 та потребує контролю на робочому місці.

Згідно характеристик засуджений ОСОБА_3 за весь час відбування покарання характеризується посередньо, порушення режиму утримання не допускає, стягнень не має. Має одне заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. В той же час не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконання дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи намагається ставитися не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня.

Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_3 не має стягнень, а 23 січня 2023 року до нього було застосовано захід заохочення у вигляді подяки.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній жодного разу не заохочувався в тому числі і за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, проте працює весь строк відбування покарання, навіть з урахуванням тимчасової непрацездатності. Тому прийти до висновку що засуджений стає на шлях виправлення не можливо.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо.

В той же час комісією Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» 03 грудня 2021 року було відмовлено засудженому у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення. Крім того, суд вважає, що на підтвердження того, що ОСОБА_3 не довів своє виправлення свідчить його позиція щодо часткового визнання своє вини у вчиненому злочині, за який він на даний час відбуває покарання.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Відбуття певного строку покарання, а також поганий стан здоров`я, на який скаржився засуджений, не є підставою для його умовно-дострокового звільнення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1