ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/508/23 Справа № 203/745/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину (доньку дружини) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та непрацездатну матір - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого на посаді старшого оперуповноваженого ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.330 КК України (далі - КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволено та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з 07.02.2023 року до 07.04.2023 року, включно, з утриманням у Дніпровській установі відбування покарань №4.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_7 встановлено заставу в розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить - 1 073 600,00 грн.

Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_7 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися з міста Дніпра без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та (або) місця роботи;

- здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_7 строком до 07 квітня 2023 року, включно, які починаються з моменту внесення застави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 займає посаду начальника сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та має спеціальне звання «капітан поліції».

Перебуваючи на посаді начальника сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 використовуючи свої службові повноваження, з корисливих мотивів, організував збір та передачу відомостей, що становлять службову інформацію, отриману в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності з метою її подальшої передачі стороннім особам, в тому числі представникам іноземних установ і організацій.

Так, всередині січня 2023 року, більш точної дати досудовим розслідуванням на даний час не встановлено, ОСОБА_7 запропонував громадянину ОСОБА_12 за грошову винагороду у сумі 700 доларів США передати охоронювану законом інформацію, а саме відомості стосовно з`єднань абонентів телекомунікаційних мереж абонентського номеру " НОМЕР_1 ", даних щодо тривалості з`єднання, ідентифікатора (ІМЕІ иа ІМSІ) з прив`язкою до місцевості із зазначенням адреси встановлення базової станції (ретрансляторної антени), з метою встановлення дислокації особи - користувача абонентського номеру " НОМЕР_1 ", який їй належить та з метою встановлення зв`язку з іншими абонентськими номерами. При цьому, ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_7 , що він є представником іноземної організації і ця інформація буде використана в службових цілях цієї організації.

Надалі, 30.01.2023 приблизно о 16:20 год., за адресою: АДРЕСА_3 , громадянин ОСОБА_12 виконуючи умови ОСОБА_7 передав останньому грошову винагороду в розмірі 700 доларів США за надання інформації про з`єднання абонентського номеру " НОМЕР_1 ". Отримавши гроші ОСОБА_7 повідомив, що передасть ОСОБА_12 інформацію до 07.02.2023 в електронному вигляді.

В період з 30.01.2023 по 07.02.2023 ОСОБА_7 , діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, використовуючи свої службові повноваження у власних, корисливих інтересах, зібрав службову інформацію про з`єднанн абонентського номеру " НОМЕР_1 ", даних щодо тривалості з`єднання, типу з`єднання, ідентифікатора (ІМЕІ иа ІМSІ) з прив`язкою до місцевості із зазначенням адреси встановлення базової станції (ретрансляторної антени), систематизував в електронний файл з назвою «ССС.xlsx» з метою передачі представнику іноземної організації за грошову винагороду.

В подальшому ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний намір на передачу представнику іноземної організації, за грошову винагороду, службової інформації, зібраної в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій 07.02.2023 о 13:30 год. з особистого мобільного номеру телефону НОМЕР_2 передав шляхом пересилання на мобільний номер телефону НОМЕР_3 представника іноземної організації ОСОБА_12 в електронному додатку "Telegram" електронний файл з назвою « ССС.xlsx », який містив в собі службову інформацію зібрану в процесі оперативно-розшукової діяльності, за відсутності ознак державної зради чи шпигунства.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.330 КК, тобто у передачі та збиранні з метою передачі представникам іноземної організації відомостей, що становлять службову інформацію, зібрану в процесі оперативно-розшукової діяльності, особою, якій ці відомості стали відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, за відсутності ознак державної зради або шпигунства.

09.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.330 КК.

07.02.2023 о 16:51 год. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК та 08.02.2023 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.330 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та невмотивованістю.

Вказує на недоведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вважає, що стороною обвинувачення не надано слідчому судді докази, які б вказували на обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри, а тому підозра є необґрунтованою. Проте, слідчий суддя не перевірив вказані обставини та формально переписав з клопотання докази, якими на думку слідчого та прокурора обґрунтовується підозра. Крім того, зазначає, що слідчим не визначено предмет та об`єктивну сторону інкримінованого злочину, а саме файлу та факту його передачі, а також, не надано ніяких доказів, що ОСОБА_12 має відношення до іноземної організації або до її представників, що в свою чергу, спростовує наявність складу злочину. При цьому, вважає, що наявність конфіденційної інформації у змісті файлу є сфальсифікованою вигадкою. Водночас, звертає увагу, що з огляду на свої службові обов`язки, визначені посадовою інструкцією, ОСОБА_7 не має можливості доступу до даної інформації, оскільки вона міститься виключно у відділі оперативно-технічних заходів управління СБУ.

Посилаючись на практику ЄСПЛ, зазначає, що жоден з ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, не було мотивовано та доведено слідчому судді, а їх наявність ґрунтується лише на припущеннях.

Разом з цим вказує, що слідчий суддя в порушення вимог ст. 178 КПК не врахував даних про особу підозрюваного, зокрема того, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, дружину ОСОБА_13 та її неповнолітню дитину ОСОБА_9 , яку виховує з малолітнього віку, матір ОСОБА_10 , яка є непрацездатною та перебуває на його утриманні, постійне місце проживання, позитивну характеристику, численні подяки та грамоти, раніше не судимий та з 2005 року працює в правоохоронних органах.

Також захисник не погоджується із визначеним слідчим суддею розміром застави, оскільки вважає, що визначена сума суперечить практиці ЄСПЛ та нормам КПК. Аргументує тим, що при вирішенні розміру застави слідчий суддя не довів, що дана справа є виключним випадком, у зв`язку з чим, визначив суму застави, яка є неспівмірною, надто великою і обтяжливою для підозрюваного та його родини.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити, обравши ОСОБА_7 альтернативний, не пов`язаний із триманням під вартою запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту у нічний час, за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, або визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника та підозрюваного на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, та санкція ч.2 ст.330 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі років на строк від чотирьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.2 ст.330 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи від 30.01.2023 року із стенограмою (а.с.27-30); протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 30.01.2023 року (а.с.31-33); протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 07.02.2023 року (а.с.35-37); протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 07.02.2023 року (а.с.38-40); протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 07.02.2023 року (а.с.48-53); витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області від 29.01.2021 року №25 о/с «По особовому складу» (а.с.76); витяг з посадової Інструкції старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 01.03.2021 року (а.с.77-80); повідомленням про підозру від 08.02.2023 року (а.с.59-62).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри за ч.2 ст.330 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі.

Зокрема, слідчий суддя зазначив, що про наявність вказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, у зв`язку із чим, останній усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та тяжкість покарання може змінити місце свого мешкання, переховуватися від органу досудового розслідування та суду, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, про наявність зазначених ризиків свідчить також і те, що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу та оперуповноваженим СКП, у зв`язку з чим, має доступ до особистої табельної зброї і особисто знайомий з особою, яка придбала інформацію, що вказує на його можливість знаходячись на свободі, з використанням особистої табельної зброї впливати на вказану особу та схиляти її до зміни показань на його користь, що може перешкодити встановлення істини по справі, а також впливати на інших свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вони є його колегами по роботі.

Разом з цим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника про не доведення під час досудового розслідування існування ризиків, передбачених п.п.2,5 ч.1 ст.177 КПК. Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали існування таких ризиків, як-то знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчим суддею встановлено не було.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваного, майновий стан та сімейний стан, який має міцні соціальні зв`язки, родину та утриманців, постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, однак дійшов до висновку, що лише такі обставини, на переконання слідчого судді, не можуть нівелювати зазначені ризики неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , а відтак інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема домашній арешт у нічний час доби, на чому наполягає захисник, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Таким чином, визначені ч.2 ст.194 КПК підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник, у наданих матеріалах кримінального провадження відсутні.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас посилання сторони захисту щодо неналежності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У той же час, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.2 ст.330 КК, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст.177,178 та ч.5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК, згідно яких суд вправі визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Зокрема, приписами п.2 ч.5 ст.182 КПК передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає- 1 073 600, 00 грн., оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо особи підозрюваного ОСОБА_7 , враховуючи суспільно-політичну ситуацію в державі, обставини кримінального правопорушення, розмір доходів підозрюваного та те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

У свою чергу стороною захисту суду не надано переконливих доказів необхідності зменшення визначеного слідчим суддею розміру застави для підозрюваного ОСОБА_7 . Навпаки, під час апеляційного розгляду захисником були надані для огляду документи, які свідчать про внесення 10 лютого 2023 року усієї суми застави.

Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб,та визначенням відповідного розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року, якою стосовно ОСОБА_7 підозрюваного за ч.2 ст.330 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з 07.02.2023 року до 07.04.2023 року, включно, та альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4