ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/7111/17 Номер провадження 11-кп/814/2483/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинуваченихОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 03 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 листопада 2015 року за №0000867, задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 02 січня 2023 року, обвинуваченим

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Луганськ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимому;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Харків, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , не судимому.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Харків, проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , не судимому.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_12 , судове рішення щодо якого не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини, тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачене за їх вчинення покарання, особи обвинувачених і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 03 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свої вимоги захисник ОСОБА_7 мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених ризиків; ОСОБА_11 є учасником бойових дій, виявив бажання захищати Україну та на даний час відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року відбув покарання у вигляді позбавлення волі строком понад 11 років 8 місяців; проведені процесуальні дії та рішення в даному кримінальному провадженні є незаконними та недопустимими, оскільки під час досудового розслідування проводились без процесуального керівництва з боку прокурора.

Свої вимоги захисник ОСОБА_8 мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених ризиків; ОСОБА_10 і ОСОБА_9 мають родину, сталі соціальні зв`язки за місцем проживання, тривалий час перебувають під вартою та, виходячи з положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, на даний час відбули покарання у вигляді позбавлення волі строком понад 11 років.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування обвинувачуються: ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.187, ч.4 ст.28 ч.3 ст.146, ч.4 ст.28 ч.3 ст.357, ч.4 ст.28 ч.3 ст.289, ч.4 ст.28 ч.1 ст.14 ч.4 ст.187 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.187, ч.4 ст.28, ч.3 ст.146, ч.4 ст.28 ч.3 ст.357, ч.4 ст.28 ч.3 ст.289, ч.1 ст.382, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_11 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.187, ч.4 ст.28 ч.3 ст.146, ч.4 ст.28 ч.3 ст.357, ч.4 ст.28 ч.3 ст.289, ч.2 ст.364, ч.4 ст.28 ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.382 КК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинувачених, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зазначений запобіжний захід.

Під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 можуть: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати здійсненню кримінального провадження, переховуючись від суду, свідчить і те, що вони обвинувачуються у вчиненні великої кількості епізодів злочинів із застосуванням насильства та погрозою його застосування, зокрема особливо тяжких злочинів, у співучасті, в складі злочинної організації, що є найбільш небезпечною формою організованої злочинної діяльності.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу обвинуваченими на потерпілих і свідків, які ще не допитані, для зміни їх показань, які ще не допитані судом, з метою уникнення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінальної відповідальності за інкриміновані їм злочини, що перешкодить установленню істини в кримінальному провадженні.

Апеляційний суд ураховує те, що на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Разом з тим, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, усупереч доводам апелянтів ризик впливу на потерпілих і свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Окрім того, значна тривалість часу, протягом якого відповідно до обвинувального акта вчинялися інкриміновані злочинні дії з високим ступенем підготовки членів злочинної організації, дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 іншого кримінального правопорушення.

При цьому, обвинувачені мають відповідні навички та знання, здобуті під час проходження раніше служби в правоохоронних органах.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під вартою місцевий суд також врахував тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими в інкримінованих злочинах до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, те, що вони не судимі ( ОСОБА_9 у силу ст.89 КК України).

Колегія суддів ураховує, що обвинувачені мають родину, між тим, установлені під час розгляду клопотання обставини в їх сукупності не дають підстав уважати, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мають такі соціальні зв`язки, які би могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення їх належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченим тяжких та особливо тяжких злочинів, що мають виняткову, надзвичайно високу суспільну небезпеку, та дані про особи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, що виключає можливість обрання останнім більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника ОСОБА_7 , які зводяться до недопустимості та незаконності в даному кримінальному провадженні процесуальних дій та процесуальних рішень з посиланням на їх проведення та прийняття без процесуального керівництва з боку прокурора під час досудового розслідування, виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Аргументи ж апелянтів про відбуття обвинуваченими певного строку покарання з посиланням на ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VІІ від 26 листопада 2015 року є передчасними, оскільки ці положення кримінального закону застосовуються до осіб, щодо яких ухвалено обвинувальний вирок та їм призначене відповідне покарання, в той час предметом апеляційного розгляду в даному випадку є ухвала першої судової інстанції, постановлена до остаточного рішення по справі.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою обвинувачених, проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та запобігти встановленим ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.

Щодо посилань захисника ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_11 виявив бажання захищати Україну, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, то слід зазначити, що матеріали провадження не містять та стороною захисту не наведено даних, які би підтверджували придатність ОСОБА_11 до несення військової служби в умовах воєнного стану. Будь-яких відомостей щодо надходження до установи попереднього ув`язнення чи суду запиту органу, який здійснює оборону України, про доцільність мобілізації ОСОБА_11 немає. При цьому наведені вище такі, що не зменшились ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, в сукупності із суспільною небезпекою інкримінованих ОСОБА_11 дій і даних про його особу, виключають можливість скасування чи зміни останньому запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, що також випливає з вимог ч.1 ст.616 КПК України.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4