Справа № 346/4220/22
Провадження № 1-в/346/7/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника ДУ

"Коломийська виправна колонія № 41" ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Репужинці, Городенківського району, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, раніше судимого:

19.09.2018 р. вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ст.. 186 ч.2 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Засудженого: 02.07.2020 року вироком Залізничного районного суду м. Львова за ст.. 185 ч.2, ст. 187 ч.2, ст.. 70 ч.1, 4 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.04.2022 вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02.07.2020р. залишено без змін.

Початок строку: 16.12.2017 р.

Кінець строку: 16.12.2024 р.

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_6 звернувся до Коломийського міськрайонного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 . В його обґрунтування зазначив, що даний засуджений відбув 2/3 призначеного йому покарання. За період знаходження в місцях позбавлення волі зарекомендував себе позитивно, стягнень не має, сумлінно дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Працевлаштований, до роботи ставиться відповідально та добросовісно. Має два заохочення, на заходи виховного та профілактичного впливу реагує правильно. Вину у скоєному злочині визнає повністю, розкаюється у вчиненому, вжив всі можливі від нього дії, спрямовані на повне відшкодування заподіяної злочином шкоди. Адміністрація виправної колонії та спостережна комісія зауважень до ОСОБА_7 не мають. Оскільки засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, ініціатор подання вважає, що ОСОБА_7 може бути звільнено умовно-дострокове від подальшого відбування покарання у відповідності до вимог ст. 81 КК України.

В судовому засіданні захисник та засуджений клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Представник ДУ "Коломийська виправна колонія № 41" та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечили та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що за період відбування покарання засуджений свого виправлення не довів, а тому умовно-достроковому звільненню не підлягає.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали подання та особової справи засудженого, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до правил ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно з положеннями ч.2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року N 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови N 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зазначає, що умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, даних про його попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та виконання всіх покладених на засудженого обов`язків.

Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів та обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що під час тримання в ЛУВП № 19 м. Львова та СІЗО м. Києва, ОСОБА_7 неодноразово допускав порушення вимог режиму утримання, а саме шість разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених предметів та виготовлення бражної закваски. Мав одне заохочення. З 17.06.2021р. відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (41)» в якій порушень режиму утримання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались.

Згідно довідки № 257 про працевикористання засудженого вбачається, що в період з липня 2021р. по липень 2022р. ОСОБА_7 не працював, заробітну плату не отримував. Зі змісту характеристики від 01.09.2022р. вбачається, що засуджений залучався до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі, поліпшення житлово-побутових умов засуджених та допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством. За добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку 04.04.2022р. йому було оголошено заохочення. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, відноситься дбайливо, здійснює за ними належний догляд та використовує тільки за призначенням. Дотримується правомірних взаємовідносин, ввічливий з персоналом. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», «Професія». У 2022р. закінчив Коломийський навчальний центр та здобув спеціальність «Маляр штукатур». У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Заборгованості за виконавчими листами не має. 01.07.2021р. йому було відмовлено у застосуванні ст.. 101 КВК та ст.. 82 КК, як такому, що не став на шлях виправлення, а 02.09.2021р. відмовлено в застосуванні ст.. 81 КК України, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Суд приймає до уваги, що після відмови у вересні 2021р. в достроковому звільненні, засуджений за понад рік отримав лише одне заохочення, що не свідчить про його прагнення довести свою постійну старанність у роботі. Судом було встановлено, що ОСОБА_7 просив залучити його до праці, подавши письмову заяву лише 01.09.2022р. Отже, за період відбування покарання засуджений ініціативність до роботи не проявляв, а лише періодично був залучений до робіт по благоустрою, що не може свідчити про належне доведення його чесного ставлення до праці. Крім цього, наявність більшої кількості стягнень порівняно з заохоченнями вказує на те, що поведінка засудженого не була позитивною протягом всього періоду відбування покарання, а відтак дає підстави для сумніву про доведеність виправлення засудженого.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин та їхнього системного аналізу, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого лише стає сумлінною, оскільки ОСОБА_7 перестав порушувати умови відбування покарання та став отримувати заохочення. Тобто, вказаний процес позитивних змін свідчить про те, що засуджений стає на шлях виправлення, однак свого виправлення в повній мірі ще не довів.

Крім цього, суд враховує, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, і хоча він відбув передбачений законом мінімум строку призначеного покарання для можливості звільнення умовно-достроково, проте, до закінчення строку відбування покарання залишилось майже два роки, що є значним терміном для звільнення на який потрібні вагомі докази виправлення засудженого.

Отже, оцінюючи в сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про її виправлення, суд вважає, що в ході розгляду подання не було наведено конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досягнув тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і його подальше виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора та вважає, що на теперішній час звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково буде передчасним, оскільки засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці виправлення не довів. Відтак, врахувавши, що застосування положень ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду, то в задоволенні клопотання захисника слід відмовити з зазначених вище мотивів.

На підставі наведеного, керуючись ст.6 КВК України, ст.81 КК України, ст.336, 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя: ОСОБА_1