Справа № 158/1120/20 Провадження №11-кп/802/740/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, учень третього курсу Торчинського професійного ліцею, з середньою освітою, неодружений, раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправданий у зв`язку не доведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання про судові витрати, речові докази та арешт майна.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за такими обставинами: що він 11 жовтня 2019 року близько 20 год. 20 хв., рухаючись автодорогою Т-0212 між населеними пунктами селища міського типу Цумань та село Кадище Ківерцівського району Волинської області, в напрямку останнього, керуючи технічно справним транспортним засобом: мотоциклом марки «ІЖ Юпітер-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права керування транспортним засобом відповідної категорії, з пасажиром ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на пасажирському сидінні позаду водія зазначеного мотоцикла, в порушення п.п. 2.1 «а»; 2.3 «б», «г»; 11.3; 12.1; 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся під кутом приблизно 190+5 градусів відносно поздовжньої осі автомобіля, проти руху годинникової стрілки, з транспортним засобом марки «Фольксваген Пасат» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », що здійснював рух по вказаній дорозі у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_11 . Внаслідок порушення вищевказаних правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 пасажир мотоцикла «ІЖ Юпітер-5» неповнолітній ОСОБА_10 при зіткненні отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку із крововиливами під оболонки, крововилив під внутрішні поверхні м`яких тканин голови, садна тім`яної ділянки голови, садна та забійно-рваних ран обох гомілок, множинних уламкових зламів кісток лівої гомілки із пошкодженням судинно-нервового пучка та зовнішньої великогомілкової артерії, зламу кісток правого гомілково-ступеневого суглобу, забою легень, крововиливу в міжреберні м`язи, крововиливу в устя магістральних судин, гемоторакс, з якими він був госпіталізований з місця події до лікувального закладу для надання медичної допомоги.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер у відділенні Комунального підприємства «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання» Волинської обласної ради, причиною смерті останнього стала вищевказана травма головного мозку.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.1 «а»; 2.3 «б», «г»; 11.3; 12.1; 12.3 Правил дорожнього руху України:
п. 2.1 «а» водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
п. 2.3 «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 2.3 «г» під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;
п. 11.3 на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;
п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вироком суду ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

У вироку зазначено, що суд оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, вважав, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не знайшла свого підтвердження здобутими та дослідженими у ході розгляду справи доказами, а тому є недоведеною.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним, необґрунтованим і невмотивованим та оскаржує його у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 11.10.2019 року через істотні порушення вимог КПК України (без зазначення норм цього Кодексу, що були порушені), що полягають у залученні до огляду місця події заінтересованого понятого, заперечення одним із понятих особистого підпису у схемі до цього протоколу, наявність розбіжностей у замірах в протоколі ОМП. Крім того, приймаючи рішення про визнання протоколу огляду місця події від 11.10.2019 недопустимим доказом у зв`язку із (заінтересованістю) понятого ОСОБА_12 суд допустив грубу помилку у трактуванні норм цивільного законодавства України, внаслідок чого безпідставно визнав даний доказ недопустимим. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на розбіжності у замірах ширини проїжджої частини дороги у різних місцях, які на думку суду є суттєвими, пояснюються відсутністю бордюру, чіткої межі між дорогою та тротуаром та є цілком природніми при такому стані асфальтного покриття. Стороною захисту не спростовано те, що проїжджа частина дороги має різну ширину у різни ділянках. Водночас, звертає увагу суду на те, що чинний КПК України не передбачає обов`язкової участі понятих при огляді, якщо він проводиться не в житловому приміщенні, участь понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 при огляді місця події, який проводився на автодорозі Т-0212 між нанесеними пунктами селище міського типу Цумань та село Кадище Волинської області не була обов`язковою. Тому, на думку прокурора, якщо теоретично припустити заінтересованість ОСОБА_12 та не підписання ОСОБА_13 схеми до протоколу ОМП, то дані обставини не можуть призвести до визнання доказу недопустимим, оскільки їх участь була необов`язковою. У зв`язку з цим, на думку прокурора, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про недостовірність також інших письмових доказів, які є «похідними» доказами, отриманими під час огляду місця події. Зазначає, що заперечення понятим ОСОБА_13 особистого підпису в схемі до протоколу ОМП, то дана схема є лише додатком до протоколу і дублює заміри, які зафіксовані в ньому, для полегшення візуального сприйняття. Разом з тим, вказує, що суд першої інстанції в засіданні від 25.06.2021 відмовив прокурору у його клопотанні про оголошення перерви в судовому засіданні з метою підготовки до судових дебатів та надав з цією метою лише 10 хвилин, не дивлячись на те, що цього ж числа стороною захисту було подано письмове клопотання про визнання доказів недопустимими, тобто фактично позбавив прокурора можливості належним чином спростувати аргументи захисту та поставив сторони у нерівне становище. І це при тому, що заміна прокурора відбулася в завершальній стадії процесу. В подальшому, суд не надав прокурору можливості скористатися правом репліки, з метою спростування доказів захисту. Оголосивши одразу після промови сторони захисту про надання останнього слова обвинуваченому та оголошення перерви до 12.07.2021. Зазначає, що не можна вважати безсторонньою позицію суду, згідно якої відмовлено стороні обвинувачення у наданні часу для підготовки до дебатів, але одночасно без пояснень причин і підстав, оголошується перерва на 17 днів перед останнім словом обвинуваченого, порушуючи при цьому положення ч.1 ст. 322 КПК України щодо безперервності судового розгляду. Таким чином, вважає, що суд позбавив прокурора можливості висловити зміст своїх заперечень на промову сторони захисту, у якій як раз і ставилося питання про недопустимість протоколу огляду місця події у зв`язку з нібито заінтересованістю понятого ОСОБА_12 та з інших підстав. Окрім того, зазначає, що отримавши у вересні 2020 року від потерпілих заяви про подальший розгляд кримінального провадження за їх відсутності, суд всупереч вимог п.2 ч.1 ст. 56, ч.1 ст. 136 КПК України, не повідомляв потерпілих про дату та час проведення подальших засідань, що згідно п.5 ч.2 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення. Водночас, звертає увагу суду, що під час судового розгляду 25.06.2021 прокурором з метою реалізації принципу змагальності заявлено клопотання щодо проведення слідчого експерименту з учасниками ДТП-водіями транспортних засобів, з участю яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: обвинуваченим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_14 для перевірки їх показань. Клопотання вмотивовано тим, що в ході досудового розслідування слідчий експеримент з ОСОБА_7 не можливо було провести, оскільки останнім фактично не надавалися показання, які можливо перевірити. Так, будучи допитаним в якості підозрюваного 08 травня 2020 року ОСОБА_7 показував, що «11.10.2019 у вечірній час він керував мотоциклом «Іж Юпітер-5» реєстраційний номер НОМЕР_1 та позаду нього перебував пасажир ОСОБА_10 . Близько 22 години 20 хвилин він потрапив в ДТП між населеними пунктами смт. Цумань та с. Кадище, Ківерцівського району Волинської області. Детальні покази про факт ДТП надам в суді. По суті поставлених мені запитань пояснити більше нічого не можу» Зазначені обставини на думку сторони обвинувачення унеможливлювали проведення слідчого експерименту, оскільки він повинен проводитись з метою перевірки конкретних показань за участі всіх учасників ДТП та транспортних засобів, які брали в ньому участь. Крім того, в заявленому клопотанні прокурором вказувалося, що кут зіткнення, встановлений висновком інженерно-транспортної експертизи №598 від 26.02.2020 підтверджує показання свідка ОСОБА_11 та спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_7 (кут приблизно 190+5 градусів відносно повздовжньої осі автомобіля, проти напрямку годинникової стрілки). Даний висновок спростовує показання обвинуваченого, оскільки вказує, що якщо припустити, що обвинувачений рухався по своїй смузі руху, тоді він мав би рухатись не прямо по своїй смузі руху, а під кутом зі сторони обочини, а отже показання обвинуваченого, надані в суді, та які не давалися в ході досудового розслідування, тягнуть за собою необхідність їх перевірки. В ході проведення експертизи №612 від 20.02.2020 експерт не зміг надати відповіді на питання про смугу руху та місце зіткнення автомобіля Пассат та мотоцикла ІЖ, оскільки на думку експерта оглядом місця події не зафіксовано інформаційних ознак, що вказують на розташування місця зіткнення транспортних засобів. Водночас, в ході судового розгляду прокурором витребувано та надано суду цифрові фотознімки, виконані в ході огляду місця події, на яких зафіксовано та чітко можливо ідентифікувати сліди тертя на асфальті та осип деталей транспортних засобів на смузі руху автомобіля Фольцваген Пассат. З врахуванням зазначених обставин та за результатом проведення слідчих експериментів прокурор клопотав про призначення комплексної інженерно транспортної, транспортно трасологічної та фототехнічної експертизи з метою встановлення місця зіткнення транспортних засобів та спроможності з технічної точки зору показань обвинуваченого ОСОБА_7 . Однак, вказане клопотання судом відхилено без видалення в нарадчу кімнату та висловлення будь-яких мотивів та обґрунтування прийнятого рішення. Того ж дня прокурором усно заявлялися клопотання про повторний виклик в судове засідання свідка ОСОБА_12 ( у зв`язку з заявленим клопотанням сторони захисту про недопустимість протоколу ОМП), свідка ОСОБА_13 (у зв`язку з надходженням його заяви про повторний допит), експерта сектору авто технічних досліджень ОСОБА_15 (з метою роз`яснення висновку про кут зіткнення транспортних засобів). Зазначені клопотання також відхилені без наведення вагомих причин. Окрім того, вказує, що суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення лише на підставі показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 та послався на визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 11.10.2019 та «похідних» доказів за принципом плодів отруєного дерева, однак не надав при цьому відповідної оцінки всім дослідженим в судовому засіданні доказам, не співставивши їх з точки зору взаємозв`язку. Також зазначає, що судом першої інстанції не надано будь-якої оцінки цифровим фотознімкам місця події, що були долучені прокурором, з точки зору належності, допустимості, достатності та достовірності. На зазначених фотознімках, які досліджувалися в судовому засіданні та які є самостійним джерелом доказу в розумінні ст. 99 КПК України, чітко зафіксовано слід тертя асфальту, який починається на правій смузі руху в напрямку смт. Цумань, і веде до автомобіля «Фольцваген Пассат», який на момент огляду знаходився осип пластикових частин транспортних засобів та дзеркало заднього виду з автомобіля. На думку сторони обвинувачення не потрібні спеціальні знання, для того, щоб на підставі зазначених фактичних даних ствердити про те, що саме на правій смузі руху в напрямку смт. Цумань, тобто на смузі руху автомобіля Фольцваген Пассат відбулося зіткнення транспортних засобів. Водночас, суд не визнаючи даний доказ недоступним, жодного аналізу йому не надав, і крім того, відмовив у задоволенні клопотання прокурора про призначення експертизи з використанням даних фотознімків з метою встановлення транспортних засобів. Крім того, на думку сторони обвинувачення особливо важливе значення має висновок інженерно транспортної експертизи №598 від 26.02.2020, згідно якого в момент первинного контакту взаємодіяли передня ліва частина автомобіля Фольцваген Пассат та передня частина мотоцикла ІЖ Юпітер 5, при цьому повздовжня вісь мотоцикла розміщувалася під кутом приблизно 190+-5 градусів відносно повздовжньої осі автомобіля, проти напрямку годинникової стрілки. Суд не визнав даний доказ недопустимим. Підстав для прийняття такого рішення також не має, оскільки для проведення експертизи не використовувалися вихідні дані з протоколу огляду місця події від 11.10.2019. На думку сторони обвинувачення висновок експертизи повністю спростову показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те що він їхав прямо по своїй смузі руху, а автомобіль зненацька виїхав на його смугу руху, оскільки такий кут зіткнення передбачає, що якщо приймати до уваги версію обвинувачення, автомобіль Фольцваген Пассат повинен би був не просто зненацька виїхати на зустрічну смугу руху, а виконати маневр, що полягав би в тому, що автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху, порівнявся з мотоциклом, продовжив рухатися далі вліво, опинився справа по відношенню до мотоцикла, після чого повернув кермо вправо і почати рухатися вже в праву сторону під кутом, тобто описати дугу. Без будь-якої оцінки суду залишилися показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , слідчого ОСОБА_16 про те, що саме на смузі руху автомобіля Фольцваген Пассат в ході огляду місця події було виявлено початок сліду тертя асфальту та осип пластикових частин транспортних засобів. Свідок ОСОБА_16 окремо зазначив, що зафіксована на схемі пунктирна лінія, яка починається в точці «3» і є початком сліду тертя. Вказує, що судом також не надано жодної оцінки, і показанням свідка ОСОБА_11 про те, що саме водій мотоцикла виїхав на його смугу руху. Не дивлячись на те, що ці показання підтверджуються висновком інженерно транспортної експертизи №598 від 26.02.2020 про кут зіткнення, протоколом огляду місця події від 11.10.2019 та зазначеними вище цифровими фотознімками, показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 . Крім того, зазначає, що не відповідає фактичним обставинам і твердження суду першої інстанції про те, що в судовому засіданні слідчий ОСОБА_16 не зміг пояснити по яких критеріях ним було визначено місце зіткнення транспортних засобів, оскільки в судовому засіданні слідчий пояснив, що дане місце ним було визначено за початком сліду тертя асфальту та розташуванням осипу частин транспортних засобів.

З огляду на вищевикладене прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Також прокурор просить під час апеляційного розгляду у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України, повторно дослідити такі докази: протокол огляду місця події від 11.10.2019 з додатками; цифрові фотознімки, виконані в ході огляду місця події, що містяться на СД-диску; висновок експерта №598 від 26.02.2020; висновок експерта №596 від 26.02.2020; висновок експерта №597 від 26.02.2020; поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АО3634366;

- доручити СВ відділення поліції №1 (м.Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області провести слідчий експеримент з метою перевірки та уточнення показань обвинуваченого ОСОБА_7 (водія мотоцикла «ІЖ Юпітер -5» д.н.з. « НОМЕР_1 », та свідка ОСОБА_11 (водія автомобіля марки «Volkswagen Passat В7» д.н.з НОМЕР_2 ;

- врахуванням результатів слідчого експерименту та матеріалів кримінального провадження призначити по даному кримінальному провадженні комплексну інженерно-транспортну, транспортно-трасологічну та фототехнічну експертизу, до проведення якої залучити експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (іншої установи на вибір суду. На вирішення експертам поставити наступні питання:

- чи зафіксовано на даних фотознімках інформаційні ознаки, що вказують на розташування місця зіткнення транспортних засобів, зокрема сліди тертя на асфальті, частини транспортних засобів, що залишилися на поверхні дороги, ділянки розсіювання уламків, тощо?

- яке розташування зазначених уламків по відношенню до країв дороги, роздільної смуги, початку лісової дороги №1?

- на якій смузі руху та в якому місці проїжджої частини дороги відбулося зіткнення автомобіля марки ««Volkswagen Passat В7» д.н.з НОМЕР_2 та мотоцикла марки «ІЖ Юпітер -5» д.н.з « НОМЕР_1 »?

- чи спроможні з технічної точки зору показання обвинуваченого ОСОБА_7 про механізм даної ДТП з урахуванням матеріалів кримінального провадження, зокрема взаємного розташування автомобілів в момент первинного контакту та місця зіткнення?

- чи вбачається в діях водія мотоцикла марки «ІЖ Юпітер -5» д.н.з « НОМЕР_1 » ОСОБА_7 невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку із скоєнням даної ДТП та які саме?

- допитати експерта ОСОБА_17

- допитати свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 .

В апеляційний суд потерпіла ОСОБА_18 не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин її неявки від неї не надходило.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого його захисника, та законного представника обвинуваченого, які просили апеляцію залишити без задоволення, а вирок суду, - без змін, апеляційний суд доходить наступного висновку.
Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує на необхідність аналізувати положення п.п. а п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25.03.1999; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25.07.2000; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20.04.2006).
Аналогічного висновку про необхідність «доведення винуватості особи у вчиненні злочину поза будь-яким розумним сумнівом», а відповідно і наведення його обґрунтованості у судовому рішенні, Верховний Суд України дійшов у постанові від 03.03.2014 у справі №5-49кс13, де зазначив про те, що необґрунтованість судових рішень є істотним порушенням таких засад судового провадження, як законність, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, безпосередність дослідження показань та інших доказів. Ці порушення мають визнаватися достатніми і необхідними для визнання результатів розгляду обвинувачення сумнівними, недостовірними і такими, що не відповідають істині. За їх наявності судові рішення не можуть (не повинні) залишатися в силі.
Отже, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції не дотримано належним чином зазначених вимог закону при розгляді провадження та ухваленні судового рішення в повному обсязі, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, суд у вироку навів показання обвинуваченого, потерпілих та свідків, які вони давали в судовому засіданні й дослідив письмові докази, покладені в основу обвинувачення.
Між тим, цим доказам суд належної оцінки не надав, й не навів у вироку переконливих мотивів чому він відкидає кожен з доказів обвинувачення окремо та у їх сукупності, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.
Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
З оскаржуваного вироку вбачається, що мотивуючи свої висновки про наявність підстав для виправдання обвинуваченого, суд посилався на те що матеріали провадження не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні, зокрема, протокол огляду місця події від 11.10.2019 зі схемою місця ДТП та фототаблицею до нього; висновок експерта №596 від 26.02.2020; висновок експерта №597 від 26.02.2020; висновок експерта №598 від 26.02.2020; висновок експерта №612 від 20.02.2020;№ протокол огляду місця події від 14.10.2019 з фото таблицею до нього; довідку про причини смерті №495 від 22.10.2019; висновок експерта №463 від 18.11.2019; висновок експерта №32/194 від 24.04.2020; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2526 від 12.10.2019; висновок експерта №210 від 24.03.2020; висновок експерта №33/193 від 24.04.2020.
При цьому, суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , які надані ним на свій захист і на конкретні докази, що спростовували показання останнього, щодо місця і обставин ДТП, шляхом повторного дослідження обставин, та оцінки в сукупності з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , щодо розташування транспортних засобів на дорозі, наявності слідів на місці зіткнення; дані цифрових фотознімків місця події наданих стороною обвинувачення, висновок інженерно трасологічної експертизи від 26.02.2020 №598 на предмет належності та допустимості.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не була надана належна правова оцінка щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події через участь у цій слідчій дії понятих, заінтересованих у результатах кримінального провадження, про що вказано, і в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2020 року (справа №473/2485/17, провадження №51-4454км20, на яку посилався прокурор в поданій апеляційній скарзі.
Водночас, місцевим судом незважаючи на очевидну участь у ДТП двох осіб ( ОСОБА_11 і ОСОБА_7 ) не було встановлено, хто саме порушив Правила дорожнього руху, які спричинили смерть потерпілого.
У той же час, у постанові від 25 вересня 2018 року (справа № 210/4412/15-к, провадження № 51-80 км 17) Верховний Суд зауважив, що в кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.
Крім того, як вбачається з оскаржуваного судового рішення місцевим судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Так, згідно з приписами ч.7 ст. 364 КПК України після закінчення промов учасники судових дебатів мають право обмінятися репліками. Репліка це короткий виступ учасника судових дебатів, який заперечує іншій стороні з питань, які та виклала у своїй промові.
Однак, судом першої інстанції в судовому засіданні 25.06 2021 було відмовлено прокурору в його клопотанні про оголошення перерви у судовому засіданні з метою підготовки до судових дебатів та надано з цією метою лише 10 хвилин, не дивлячись на те, що цього ж числа стороною захисту було подано письмове клопотання про визнання доказів недопустимими, тобто фактично позбавлено прокурора можливості належним чином спростувати аргументи захисту та поставлено сторони у нерівне становище. При тому, що заміна прокурора відбулася в завершальній стадії процесу.
В подальшому, суд не надав прокурору можливості скористатися правом репліки, з метою спростування доводів захисту, оголосивши одразу після промови сторони захисту про надання останнього слова обвинуваченому та оголошення перерви до 12.07.2021.
Таким чином, на думку колегії суддів не можна в даному випадку вважати безсторонньою позицію суду першої інстанції, згідно якої відмовлено стороні обвинувачення у наданні часу для підготовки до дебатів, але одночасно без пояснень причин і підстав, оголошено перерву на досить великий проміжок часу перед останнім словом обвинуваченого, порушуючи при цьому положення ч.1 ст. 322 КК України щодо безперервності судового розгляду.
Верховний Суд вже висловлювався у постанові від 14.03.2019 (справа №545/321/17) про те, що судові дебати в кримінальному процесі це самостійна частина судового розгляду, суть якої полягає в проголошенні сторонами промов, у яких вони викладають свої висновки за результатами судового слідства, даючи юридичну оцінку отриманим результатам, формулюють та обгрунтовують свої вимоги та пропозиції перед судом і свої заперечення проти доводів, висновків, вимог та пропозицій інших сторін.
З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції було позбавлено прокурора можливості висловити зміст своїх заперечень на промову сторони захисту, у якій як раз і ставилося питання про недопустимість протоколу огляду місця події у зв`язку з нібито заінтересованістю понятого ОСОБА_12 та з інших підстав.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позбавлення учасника судового провадження можливості належним чином виступити у судових дебатах визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 10.12.2020 у справі №139/991/19.
Водночас, до порушень кримінального процесуального закону допущених судом першої інстанції слід також віднести і те, що отримавши 04 вересня 2020 року від потерпілих заяви про подальший розгляд кримінального провадження за їх відсутності, суд першої інстанції всупереч вимог п.2 ч.1 ст. 56, ч.1 ст. 136 КПК України, не повідомляв потерпілих про дату та час проведення подальших засідань в тому числі судових дебатів, що згідно п.5 ч.2 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення. Правова позиція з цього приводу викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2018, справа №725/3950/14-к, провадження №51-4076км18.
Посилаючись на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи сторони обвинувачення, та яким чином встановлені судом недоліки впливають на належність та допустимість доказів у провадженні, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 .
Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 2, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, а також, враховуючи, що усунути зазначені недоліки в ході апеляційного перегляду не можливо, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційній скаргзі сторони обвинувачення, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412,415 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді