Номер провадження по справі 1-кп/387/24/23
У Х В А Л А

16 лютого 2023 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора (в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисника

(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7

(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_8

ОСОБА_9

законного представника ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

розглянувши в судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000411 від 17.11.2020, яке надійшло з Кіровоградської обласної прокуратури за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживаючий АДРЕСА_2 , громадянин України, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, працює ТОВ "Агротех" підсобним робітником, раніше не судимий, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Новопетрівка Новоархангельського району Кіровоградської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживаючий АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, не працює,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_3 , громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.146, ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 08 червня 2021 року надійшов обвинувальний акт зареєстрований у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000411 від 17.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.146, ч.2 ст.121 КК України .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про заміну захисника ОСОБА_5 . Своє клопотання він мотивував тим, шо захисник не з`являється у СІЗО, чим порушує ч.2 ст.42 КПК України, мають місце розбіжності думок з приводу його захисту захисником не збирає та не надає докази, чим порушує вимоги ч.2 та ч.5 ст. 22 КПК України, не подає заяви та клопотання про визнання доказів не допустимими та не подає заяв для апеляції.

В судовому засіданні обвинувачений клопотання підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 пояснила, що свої обов`язки виконує належним чином, жодних суперечностей із ОСОБА_12 у нього не було, а з приводу не заявлення нею клопотання про визнання доказів недопустимими, то наданий час проходить стадія дослідження доказів, а тому на даному етапі ці клопотання не заявлялися. Щодо не подання апеляційних скарг, то захисник повідомила, що ці скарги постійно направлялися до Кропивницького апеляційного суду і за результатами їх розгляду є процесуальні рішення. Крім того із обвинуваченим вона неодноразово зустрічалася коли обвинувачених доставляли в зал судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.

Прокурор також заперечив з приводу клопотання обвинуваченої про заміну захисника, так як ОСОБА_5 не вчиняла жодних неналежних процесуальних дій і вважає що обвинувачений ОСОБА_8 зловживає своїми процесуальними правами.

Потерпіла також заперечила щодо клопотання ОСОБА_8 .

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також законний представник та захисник підтримали клопотання ОСОБА_8 .

Суд заслухавши клопотання про заміну захисника доходить до таких висновків.

Суд зазначає, що право особи на заміну захисника, передбачене ст. 54 КПК України, є похідним від права вільного вибору захисника своїх прав, яке особа реалізує самостійно, укладаючи договір з обраним нею захисником. Це право не розповсюджується на зміст права на безоплатну вторинну правову допомогу, де особа не обирає собі захисника, а отримує захист, гарантований державою та за державні кошти. В цьому разі особа має право на отримання правової допомоги належної якості та відповідно до стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 25.02.2014 р. № 386/5.

Такий висновок узгоджується з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. "с" ч. 3 ст. 6), а також практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні у справі «Артико проти Італії» від 13 травня 1980 р. визнав, що у ст.6 Конвенції йдеться про правову допомогу, а не про призначення захисника. Факт призначення захисника ще не є забезпеченням ефективної правової допомоги, призначений адвокат може через різні обставини (об`єктивні чи суб`єктивні) не виконати належним чином свої професійні обов`язки. Органи влади, як зазначено у вказаному рішенні ЄСПЛ, «якщо вони поінформовані про це, повинні або замінити захисника, або примусити його виконувати свої професійні обов`язки».

В рішенні у Справі «Ніколаєнко проти України» від 15 лютого 2013 р. (Заява № 39994/06) ЄСПЛ зазначив: незалежність представників юридичної професії від держави передбачає, що здійснення захисту є по суті відносинами між підсудним та його захисником незалежно від того, чи призначається захисник для надання юридичної допомоги, чи його послуги оплачуються з приватного джерела ( рішення від 24 вересня 2002 року у справі «Кускані проти Сполученого Королівства» (Cuscani v. the United Kingdom), заява № 32771/96, п. 39). Згідно з підпунктом «с» пункту 3 статті 6 Конвенції втручання компетентних національних органів вимагається лише у тому випадку, коли нездатність захисника ефективно представляти інтереси підзахисного є очевидною або у достатній мірі доведена до їхнього відома якимось іншим способом (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії» (Kamasinski v. Austria), Series A, № 168, та рішення від 21 квітня 1998 року у справі «Дауд проти Португалії» (Daud v. Portugal), п. 38, Reports 1998-II). Про порушення права на захист обвинуваченого, тобто пункту 3(с) статті 6 Конвенції пункт 9 Порядку зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine) від 12 червня 2008 року, заява № 32092/02, пункти 85-88, 91.

У ст. 20 КПК України, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

У всіх випадках, коли інтереси правосуддя вимагають призначення адвоката, обвинувачений має право на допомогу юриста, досвід та компетентність якого відповідають характеру правопорушення, щоб він міг надати ефективну правову допомогу. Це вже питання, зокрема, активності суду щодо забезпечення права на ефективний захист. Національні суди не повинні пасивно спостерігати за випадками неефективного юридичного представництва. Що стосується адвокатів, призначених компетентними органами, то позиція полягає в тому, що суди повинні ще уважніше спостерігати за діями таких захисників («Санніно проти Італії», «Кускані проти Сполученого Королівства»). Крім того, якщо цього вимагають обставини справи, суду слід дослідити, якою мірою адвокат виконує свої обов`язки («Дауд проти Португалії»). Однак просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 р. у справі «Камазінскі проти Австрії»).

Компетентні національні органи влади мають втрутитися відповідно до підпункту «с» п.3 ст. 6 Конвенції, якщо нездійснення захисником, призначеним у рамках правової допомоги, ефективного представництва інтересів захисника є явним або належним чином доведено до їхнього відома в інший спосіб (див. рішення у справах «Камазінський проти Австрії» (Kamasinski v Austria),від 19 грудня 1989 р., п. 65, Series A № 168; «Дауд проти Португалії» (Daud v. Portugal), від 21 квітня 1998 р.,п. 38, Reports 1998-II та рішення у справі «Іглін проти України» (Iglin v Ukraine).

Разом з тим необхідно враховувати, що Європейський суд підкреслює, що підпункт «с» п. 3 ст. 6 Конвенції вимагає не просто «призначення» захисника, який би виступав від імені обвинуваченого, а того, щоб право на юридичну допомогу здійснювалось практично та ефективно, щоб забезпечити достатній захист («Артіко проти Італії»16, «Імбріоша проти Швейцарії»). Оцінити, чи було таке юридичне представництво практичним та ефективним, можна лише на основі конкретних обставин справи, розглядаючи процес в цілому («Куліковський проти Польщі»).

Доводи ОСОБА_8 про необхідність усунення захисника ОСОБА_5 від здійснення його захисту та надання іншого захисника обумовлені суб`єктивним баченнями тих чи інших клопотань, яка дійсно може не збігатися з юридичним баченням захисника з огляду на те, що справа знаходиться на стадії розгляду "дослідження доказів". Зазначена обставина безумовно призведе до постійної необхідності заміни й подальших захисників за суб`єктивним критерієм обвинуваченого ОСОБА_8 , що зумовить неефективність судового розгляду кримінального провадження судом.

Суд зазначає, що в судовому засіданні суд з`ясував в яких саме позиціях є розбіжності, на що обвинувачений зазначив, що адвокат не бажає з`являтися в СІЗО не заявляє клопотань про визнання доказів не допустимими та не надає апеляційні скарги. Водночас захисник ОСОБА_5 повністю заперечила з приводу таких обставин і так як суд на даному етапі досліджує докази, то відповідно можливо таке клопотання виникне вже після їх дослідження. Також суд переконався, що захисник дійсно систематично оскаржувала до Кропивницького Апеляційного суду ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , мала декілька побачень із обвинуваченим в залі судових засідань. Крім того суд зазначає, що адвокат ОСОБА_5 маючи досвід роботи адвокатом у сфері кримінальних справ більше 10 ти років відповідає критерію здатності виконувати належним чином свої обов`язки захисника.

Суд зазначає, що безумовне право на заміну захисника в силу припису ч.3 п.3 ст.42, ст.54 КПК України існує та реалізоване під час заміни адвоката ОСОБА_13 на іншого захисника, але право заміни захисника не є безмежним та повторні клопотання щодо заміни захисника можуть задовольнятися виключно за наявності для цього дійсно об`єктивних підстав, які пов`язані із неналежністю здійснення захисником своїх обов`язків.

Суд також зазначає, що адвокат ОСОБА_5 зі сторони стороннього спостерігача належним чином виконує свої обов`язки захисника в судових засіданнях.

Отже суд не знайшов жодних доказів, крім суб`єктивного бачення ОСОБА_8 , що адвокат ОСОБА_5 не виконує належним чином свої професійні обов`язки у цій справі та не здійснює ефективний захист обвинуваченого. Крім того в судових засіданнях захисник займає у справі позицію на покращення становища підзахисного і завжди підтримувала позиції підзахисного.

Отже судовим розглядом не встановлена і заявником не доведена наявність обставин, які б унеможливлювали участь захисника у здійсненні захисту обвинуваченого ОСОБА_8 .

Крім того суд зазначає, що статтею 59 Конституції України гарантовано кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження розкрито в ст. 20 КПК України. Відповідно до ст. 48 цього Кодексу захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.

З аналізу зазначених норм випливає, що ОСОБА_8 для реалізації та захисту прав є вільним у своєму виборі щодо залучення захисника у кримінальному процесі.

Отже, за наявності клопотання обвинуваченого про необхідність забезпечення його права на захист та неможливості оплатити послуги захисника, з метою реалізації прав обвинуваченої та беручи до уваги факти відмови від призначених центром двох захисників ( ОСОБА_13 та ОСОБА_5 ).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.20 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» особі, якій раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога, повторно така допомога не надається.

Хоча поведінка захисника стосується в основному обвинуваченого і його адвоката, держава може втрутитися, коли неспроможність державного захисника стає очевидною. В судовому засіданні неналежного та неефективного захисту адвокатом ОСОБА_5 судом не встановлено.

При цьому суд роз`яснює ОСОБА_8 , що обвинувачений має право відмовитися від захисника або залучити для захисту своїх прав та інтересів захисника за власні кошти.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 47-49, 54 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про заміну захисника ОСОБА_5 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1