Справа № 947/8687/23
Провадження № 1-кп/947/824/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 22.01.2023 відносно ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця c.Липецьке Котовського району Одеської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 09.08.2011 Котовським міським судом Одеської області за ч.1 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 06.02.2015 Котовським міським судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 24.03.2016 Котовським міським судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, та на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі;

- 28.06.2022 Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, покарання не відбув,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 22.01.2023 в 13 годин 20 хвилин, біля будинку №53 по вулиці Ільфа і Петрова в м.Одесі ОСОБА_5 побачив раніше незнайому йому особу похилого віку - ОСОБА_6 , що в цей час проходила по тротуару поруч з вказаним будинком, у якої на правому плечі на ремінці висіла жіноча сумка, після чого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_6 , вчинене повторно, в умовах воєнного стану, де об`єктом свого злочинного посягання він визначив майно належне ОСОБА_6 , а саме жіночу сумку, де знаходилось наступне її майно: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1 Duos» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_1 ,на рахунку якого було 40 гривень, мобільний телефон марки «Samsung A 6+» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 ,на рахунку якого було 35 гривень, православна іконка, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , картка платника податків на ім`я ОСОБА_6 і гаманець, в якому були її грошові кошти у сумі 960 гривень та банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 .

Потім, 22.01.2023 в 13 годин 21 хвилину, за вказаною адресою ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, діючи в умовах дії воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 22.04.2022 №2212-ІХ, внесеними Указом від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 15.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ), підійшов ззаду до ОСОБА_6 та застосував до останньої насильство, яке не є небезпечним для її життя і здоров`я, а саме: ОСОБА_5 обома руками штовхнув ОСОБА_6 в спину, спричинивши їй фізичний біль. Остання повернулась обличчям до ОСОБА_5 , після чого він, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, завдав правою рукою один удар в обличчя ОСОБА_6 , спричинивши останній легке тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку нижньої губи зліва. Від цього удару ОСОБА_6 впала на коліна і на руки на асфальтне покриття тротуару біля вищевказаного будинку, чим в результаті падіння їй були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні правого передпліччя та синця на лівій кисті по тильній поверхні. Потім, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, шляхом ривка відкрито викрав з правого плеча ОСОБА_6 належну їй жіночу сумку - вартістю 208 гривень 33 копійки, де знаходилось наступне її майно: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1 Duos» - вартістю 1140 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_1 - вартістю 50 гривень,на рахунку якого було 40 гривень, мобільний телефон марки «Samsung A 6+» - вартістю 2600 гривень з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 - вартістю 50 гривень,на рахунку якого було 35 гривень, православна іконка - вартістю 5 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 і картка платника податків на ім`я ОСОБА_6 , що не мають майнової вартості, гаманець - вартістю 69 гривень 66 копійок, в якому були її грошові кошти у сумі 960 гривень та банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що не має майнової вартості.

Після цього, ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 5157 гривень 99 копійок.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - відкрите викладення чужого майна (грабіж) поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: 22.01.2023 в денний час доби знаходячись біля будинку 53 по вулиці Ільфа та Петрова в місті Одесі, він підійшов до потерпілої та обома руками штовхнув її у спину, потім вдарив її по обличчю, вона впала на тротуар, в цей час він шляхом ривка вирвав у неї жіночу сумку з якою з місця вчинення злочину зник.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням цивільного позову, матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 4 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - відкрите викладення чужого майна (грабіж) поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченогоОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом визнано, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який на обліку у психіатра та нарколога не значиться, має постійне місце проживання, не працює, стабільного джерела доходу не має, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, покарання за попереднім вироком не відбув, знов вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення не став, враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, вчинення злочину відносно особи похилого віку, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 та його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.ст.69, 75, 79 КК України.

Крім того, призначення покарання ОСОБА_5 без застосування вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Так, судом встановлено, що 28.06.2022 року вироком Приморського районного суду міста Одеси засуджено ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки. Засуджений ОСОБА_5 призначене покарання не відбув.

Відповідно до ст.71 КК України та п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 , не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 28.06.2022 року у вигляді шісті місяців позбавлення волі та призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме: 22.01.2023 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_5 під вартою з 22.01.2023 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

Речові докази:жіночу сумку, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1 Duos», з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_1 мобільний телефон марки «Samsung A 6+» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , православна іконка, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 і картка платника податків на ім`я ОСОБА_6 , гаманець, грошові кошти у сумі 960 гривень та банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1