Справа 372/1518/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/505/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

08 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 2574 грн. 76 коп., у відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою експертизи 198 грн., а всього 2772 грн. 76 коп., та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.
Так, 22 січня 2021 року близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_9 знаходились за адресою: АДРЕСА_3 , де між ними виник словесний конфлікт на ґрунті раптових виниклих неприязних відносин.
У подальшому, ОСОБА_8 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, які спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком в область скроневої кістки зліва ОСОБА_9 . Згідно висновку судово-медичного експерта тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_7 просять вирок Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2021 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284, ст. 417 КПК України із звільненням від кримінальної відповідальності, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Цивільний позов у справі залишити без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги вказують, що не встановлено жодного доказу, який би доводив винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено саме ОСОБА_8 , не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діяннями обвинуваченого та наслідками. Оскаржуване рішення ґрунтується на припущеннях та суперечливих доказах. Показання, надані безпосередньо у суді, не відповідають тим, що викладені в змісті рішення, текст показань викладений не повністю, а викладено лише той текст показань, який є на користь обвинувачення, судом взято до уваги одні докази та відкинуті інші.
Апелянти зазначають про наявність у матеріалах справи доказів, які доводять, що проступок вчинений не ОСОБА_8 , а саме: показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які свідчать, що ОСОБА_8 і пальцем не торкнувся потерпілого, слідчий експеримент з потерпілим та показання свідка ОСОБА_13 , які вказують, що не пам`ятають, де було тілесне ушкодження. Також апелянти вказують, що немає жодного фото синця потерпілого чи почервоніння навколо ока, ніхто не бачив вказаного синця чи почервоніння, та ніхто не може підтвердити, що таке ушкодження було.
В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2021 року скасувати в частині, що стосується стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, у розмірі 3000 грн., та ухвалити новий вирок в цій частині, яким стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в розмірі 70 000 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого вказує, що суд першої інстанції помилково стягнув з обвинуваченого на корись потерпілого занижену моральну шкоду без врахування вимог, викладених в постановах Верховного Суду, зокрема постановою Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №761/24076/15-ц визначено, що «для підтвердження дійсного існування та ступеню тяжкості моральних страждань» особа звертається до спеціаліста-психолога», а постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №757/31728/19-ц прямо посилається на висновок соціально-психологічного дослідження №17-07-19 Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», як на один з належних доказів потерпілого, а оцінка моральної шкоди потерпілого, що визнана розумною і справедливою Верховним Судом (300 000 грн.) практично дорівнює рекомендованій оцінці Спілки (300 456,00 грн. 72 мінімальні заробітні плати). Згідно висновку лабораторії діагностики моральної шкоди громадської організації «Спілки фахівців соціологічних та психологічних досліджень №11-05-21 від 24.05.2021, моральна шкода ОСОБА_9 від злочину оцінюється в розмірі 90000 грн.
Також апелянт вказує, що суд не врахував, що неповнолітній ОСОБА_9 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 втратив нормальні життєві зв`язки, перебуває в пригніченому стані, став дратівливим, замкнутим, чуттєвим до сприйняття негативних емоцій і потребує додаткового лікування.
Від потерпілого, законного представника та представника потерпілого надійшло клопотання про розгляд апеляційних скарг без їх участі. Прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечували про розгляд апеляційних скарг за відсутності потерпілого та його представників, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти апеляційної скарги представника потерпілого, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу представника потерпілого та заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 22.01.2021 року близько 18 години 20 хвилин поблизу буд. 150 по вул. Дзюбівка в м. Обухові на нього посеред вулиці напала собака, яка вибігла з двору Хібінських, почала лаяти та нього та намагатися вчепитися за ноги. Перелякавшись собаки, з метою самозахисту, він дістав із карману балончик сльозоточивого газу та застосував проти собаки, націливши струм в її бік, після чого собака заскиглила та побігла геть. За цими подіями споглядала сім`я Хібінських, а саме троє чоловіків, один із яких обвинувачений ОСОБА_8 , які перебували в цей час на вулиці біля їхнього подвір`я. Обурившись на те, він застосував газовий балончик щодо їхньої собаки, та вони розпочали сварку. Він пішов геть і через короткий час, приблизно за 15 метрів від місця інциденту із собакою, почув позаду себе чиїсь кроки, обернувшись побачив ОСОБА_8 , який одразу кулаком правої руки вдарив його в область обличчя, а саме в ліву частину скроні, від завданого удару він присів на коліна, тому що відчув запаморочення. Після цього зателефонував батькові, який викликав поліцію. Обґрунтовуючи завдану моральну шкоду, потерпілий послався, що тривалий час після отримання тілесного ушкодження він відчував біль в області голови, запаморочення, це призводило до виникнення відчуття пригніченості та приниження.

Свідок ОСОБА_13 , яка є співробітницею поліції, та виїхала 22.01.2021 року за викликом ОСОБА_11 , підтвердила в судовому засіданні, що в районі скроні у потерпілого ОСОБА_9 мало місце почервоніння шкіри, проте зазначила, що достеменно не пам`ятає з якого боку.
Показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 є послідовними, логічними, містять відомі їм обставини кримінального провадження, які суд першої інстанції безпосередньо сприймав під час судового засідання, та узгоджуються між собою.
Крім того, показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 повністю підтверджуються іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які доповнюють один одного та в своїй сукупності підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 71 від 12.04.2021 року у ОСОБА_9 згідно наданої медичної документації виявлене тілесне ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, яке утворилося від дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, за часом утворення може відповідати терміну вказаному в фабулі наданої постанови та за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень. Виявлене тілесне ушкодження могло утворитися внаслідок дій відображених під час допиту та за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 .
Відеозапис слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 відповідає показанням потерпілого та висновку судово-медичної експертизи № 71 від 12.04.2021 року.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника про відсутність жодного доказу, який би доводів винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, є безпідставними, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами.
Також є неспроможними доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що показання учасників кримінального провадження, надані безпосередньо у суді, не відповідають тим, що викладені в змісті рішення, текст показань викладений не повністю, а викладено лише той текст показань, який є на користь обвинувачення, оскільки перевіркою не встановлено суттєвих розбіжностей в показаннях, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 .

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про наявність у матеріалах справи доказів, які доводять, що проступок вчинений не ОСОБА_8 , а саме показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які свідчать, що ОСОБА_8 і пальцем не торкнувся потерпілого, то вони є необґрунтованими з огляду на те, що суд першої інстанції, проаналізувавши показання свідка ОСОБА_8 дійшов правильного висновку, що ними не підтверджується та не спростовується факт завдання тілесного ушкодження ОСОБА_8 , оскільки він не бачив, що між ними відбувається через темну пору доби та відсутність освітлення.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо критичного ставлення до пояснень свідка ОСОБА_12 в частині, в якій він стверджує, що ОСОБА_8 не завдавав удару ОСОБА_9 , оскільки свідок сам визнає, що обвинувачений попрямував за ОСОБА_9 , тобто залишив місце інциденту і відійшов від нього настільки, що, як зазначив свідок, він вже не міг розчути зміст їхньої розмови. Крім того, інший свідок ОСОБА_14 , який був присутній під час конфлікту, також зазначив, що вечірня доба та відсутність вуличного освітлення не надавали можливості розібрати, що відбувається між обвинуваченим та потерпілим на цій відстані. Окрім того, суд врахував, що свідок є двоюрідним братом обвинуваченого, у зв`язку із чим в нього може бути присутній захисний нахил.
При перевірці матеріалів кримінального провадження порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено, а сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Покарання, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особи винного, і є домірним скоєному.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, і доводи апеляційної скарги представника потерпілого цього не спростовують.
Колегія суддів вважає, що пред`явлений у даному кримінальному провадженні цивільний позов до ОСОБА_8 вирішений судом першої інстанції за правилами, встановленими в Главі 9 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав такого рішення.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого, суд першої інстанції належним чином врахував весь комплекс моральних страждань, які були спричинені потерпілому внаслідок винних дій ОСОБА_8 . Зокрема суд врахував, що винними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав фізичного болю та душевних страждань внаслідок протиправної поведінки, а саме завдання йому тілесних ушкоджень, що призвело до відчуття болю та періоду відновлення, тобто було порушено нормальні життєві зв`язки ОСОБА_9 . При визначенні розміру моральної шкоди суд керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, врахував глибину та ступінь моральних і фізичних страждань потерпілого, яких він зазнав внаслідок отриманого тілесного ушкодження, прийняв до уваги конкретні обставини справи, та дійшов висновку про доцільність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 3000 грн., з яким погоджується колегія суддів.
При цьому колегія суддів не бере до уваги Висновок соціально-психологічного дослідження №11-05-21 моральної шкоди потерпілому від 24 травня 2021 року. Так, вказаний висновок зроблено через чотири місяця після події, не містить наявності та доведеності усіх елементів типової для правопорушення формули, що може забезпечити шанси на відшкодування моральної шкоди, крім того, легкі тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, виявлені відповідно до висновку судово-медичної експертизи №71 від 12.04.2021 року у ОСОБА_9 з урахуванням конкретних обставин справи не співвідносяться із моральною шкодою у розмірі 90 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 , а також про безпідставність доводів апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та представника потерпілого.
Таким чином, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя