Номер провадження 1-кп/243/358/2023
Номер справи 243/3434/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 16 » січня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченого ОСОБА_4

- законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до Рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 6 від 05 травня 2022 року поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження № 0000155, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 січня 2022 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 26 грудня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня ДНЗ «Подільський центр ПТО», не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, інвалідом не являється, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2022 року приблизно о 00 годині 20 хвилин, точного часу під час судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на транспортному засобі «ВАЗ-2106» бежевого кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », в якості пасажира приїхав на паркувальний майданчик біля приміщення магазину ТОВ «Чудо», розташованого за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок 13, з метою зняття готівки у банкоматі АТ «Ощадбанк».

Приблизно о 00-20 годині 27 січня 2022 року неповнолітній ОСОБА_4 вийшов з автомобіля та направився до банкомату АТ «Ощадбанк»,ProCashхе № ( інвентарний номер 10004-89604, заводський номер ), який вбудовано біля входу в приміщення магазину ТОВ «Чудо», розташованого за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок 13. Після чого, неповнолітній ОСОБА_4 , підійшовши до банкомату, намагався зняти готівку, але пластикову картку було вилучено банкоматом. У цей час у неповнолітнього ОСОБА_4 виник умисел на вчинення хуліганських дій.

Приблизно о 00-20 годині 27 січня 2022 року, перебуваючи в громадському місці, біля банкомату банку АТ «Ощадбанк», ,ProCashхе № ( інвентарний номер 10004-89604, заводський номер ), який вбудовано біля входу в приміщення магазину ТОВ «Чудо», розташованого за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ вул. Свободи, будинок №13 неповнолітній ОСОБА_4 , діючи безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпідставно схопив обома руками заздалегідь не заготовлену металеву трубу, довжиною 80 см, яка випадково опинилась на підлозі біля супермаркету, та, проявляючи зневагу до існуючих норм і правил поведінки, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання суспільно небезпечних наслідків у виді матеріальної шкоди, в присутності сторонніх осіб, діючи з особливою зухвалістю, наніс не менше десяти ударів зазначеною металевою трубою по зовнішній частині вищевказаного банкомату, тим самим пошкодивши його панель. Після чого, повернувшись до автомобіля «ВАЗ 2106» бежевого кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », неповнолітній ОСОБА_4 , із салону взяв невстановлений в ході судового розгляду справи балончик аерозольної фарби чорного кольору та, не відреагувавши на зауваження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , знов направився до вищевказаного банкомату, де, продовжуючи свої хуліганські дії, наніс фарбу з аерозольного балончика на місце розташування камери відео-спостереження банкомату, після чого припинив свої хуліганські дії та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Своїми умисними кримінально протиправними хуліганськими діями неповнолітній ОСОБА_4 заподіяв АТ «Ощадбанк» матеріальну шкоду на суму 28500 гривень.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України та суду пояснив, що 27 січня 2022 року приблизно о 00 годині 20 хвилин, він разом зі знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на транспортному засобі «ВАЗ-2106» бежевого кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », в якості пасажира приїхав на паркувальний майданчик біля приміщення магазину ТОВ «Чудо», розташованого за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок 13, з метою зняття готівки у банкоматі АТ «Ощадбанк». Він вийшов з автомобіля та направився до банкомату АТ «Ощадбанк», який вбудовано біля входу в приміщення магазину ТОВ «Чудо». Після чого, він, підійшовши до банкомату, намагався зняти готівку, але пластикову картку було вилучено банкоматом. В той же час, перебуваючи в громадському місці, біля банкомату банку АТ «Ощадбанк», він, діючи безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпідставно схопив обома руками заздалегідь не заготовлену металеву трубу, довжиною 80 см, яка випадково опинилась на підлозі біля супермаркету, та, проявляючи зневагу до існуючих норм і правил поведінки, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання суспільно небезпечних наслідків у виді матеріальної шкоди, в присутності сторонніх осіб, діючи з особливою зухвалістю, наніс не менше десяти ударів зазначеною металевою трубою по зовнішній частині вищевказаного банкомату, тим самим пошкодивши його панель. Після чого, повернувшись до автомобіля «ВАЗ 2106» бежевого кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », він із салону взяв балончик аерозольної фарби чорного кольору та, не відреагувавши на зауваження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , знов направився до вищевказаного банкомату, де, продовжуючи свої хуліганські дії, наніс фарбу з аерозольного балончика на місце розташування камери відео-спостереження банкомату, після чого припинив свої хуліганські дії та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Представник потерпілої юридичної особи Філії Донецького обласного управління Акціонерного Товариства «Ощадбанк» - ОСОБА_10 , що діє на підставі Довіреності від 19 червня 2020 року, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилася.

Проте, 13 січня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_10 , в якій вона просить суд судовий розгляд проводити за її відсутності, питання щодо покарання ОСОБА_4 залишає на розсуд суду.

Суд бере до уваги, що у відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

При цьому, прокурор, обвинувачений, законний представник обвинуваченого, захисник не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності представника потерпілої юридичної особи.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000155 було зареєстровано 27 січня 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 296 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії;

Із Протоколу огляду від 27 січня 2022 року вбачається, що оглянуто прибудинкову територію за адресою АДРЕСА_3 ; загальний вхід до магазину ТОВ «Чудо» за адресою Донецька область Краматорський район, м. Слов`янськ вул. Свободи, буд. 13; банкомат АТ «Ощадбанк»,ProCashхе № ( інвентарний номер 10004-89604, заводський номер ), який вбудовано біля входу в приміщення магазину ТОВ «Чудо», розташованого за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок 13; зафіксовано пошкодження банкомату АТ «Ощадбанк»,ProCashхе № ( інвентарний номер 10004-89604, заводський номер ), який вбудовано біля входу в приміщення магазину ТОВ «Чудо», розташованого за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок 13; виявлено металеву трубу біля банкомату АТ «Ощадбанк».

Згідно Висновку експерта № 68/02 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи матеріальна шкода завдана АТ « Державний ощадний банк України» на момент вчинення злочину, тобто на 26 січня 2022 року складає 28500 грн ( двадцять вісім тисяч п`ятсот гривень).

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 лютого 2022 року вбачається, що свідок ОСОБА_9 заявила, що впізнає особу на фотознімку № 2 як свого знайомого ОСОБА_4 . Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 лютого 2022 року вбачається, що на фотознімку № 2 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 лютого 2022 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 лютого 2022 року.

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Із Рішення Виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області № 1225 від 07 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Із Рішення Виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області № 1226 від 07 жовтня 2020 року вбачається, що над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено опіку та призначено опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за частиною 1 статті 296 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за частиною 1 статті 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю ( хуліганство).

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає правильною.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.п.1,3 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17)

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частина 1 статті 296 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до частини 1 ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд врахував досудову доповідь Відділу № 12 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях від 09 січня 2023 року відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, а також низьку ( середню) ймовірність вчинення повторного правопорушення, Відділ № 12 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях вважає, що виправлення цієї особи без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб).

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення неповнолітньої особи без ізоляції від суспільства, орган пробації вважає доцільним покласти на неповнолітню особу обов`язок, передбачений статтею 76 Кримінального кодексу України: Виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою: Зміна про кримінального мислення, Формування життєвих навичок. Крім цього, в умовах наглядової пробації можливе залучення обвинуваченого до участі у профілактичних програмах, що передбачають роботу з попередження повторних правопорушень, формування життєвих навичок, розвитку навичок самоконтролю тощо. Така робота потребує взаємодії з органами та установами, статутом яких передбачено надання соціальних послуг дітям та родинам, які опинилися у складних життєвих обставинах.

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 така інформація відображена у достатньому обсязі.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого, його молодий вік, та те, що вину в скоєнні кримінального правопорушення він визнав повністю, щиро розкаявся, скоїв кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем навчання та проживання характеризується добре, проживає з опікуном, оскільки є дитиною, позбавленою батьківського піклування, де його опікуном ОСОБА_5 створені належні умови для його проживання, навчання та виховання, раніше не судимий, відповідно до досудової доповіді, його виправлення можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, при цьому ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення органом пробації оцінюється, як низький.

Крім того, судом береться до уваги стан здоров`я обвинуваченого, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень інтелектуального і вольового розвитку та інші особливості неповнолітнього щодо ставлення до суспільних цінностей і існуючих у суспільстві вимог щодо правил поведінки, готовність до їх сприйняття і коригування своєї поведінки, здатність до самооцінки свого поступку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Згідно із ч. ч. 1 і 2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин , може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із перелічених в даній статті видів примусового заходу виховного характеру, в тому числі застереження, передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Згідно роз`яснень інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх", рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст. ст. 75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у справах N 161/7253/18, 168/625/19.

Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчинених злочинах та керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п. 5, 7 Постанови пленуму Верховного Суду України N 2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК (2341-14), яке є одним із найм`якіших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Застереження ( п.1 ч.2 статті 105 КК України) полягає в осуді поведінки неповнолітнього від імені суду, попередженні про неприпустимість порушення закону в подальшому. При цьому роз`ясняться наслідки повторного вчинення злочину, а також ухилення від застосування до нього інших примусових заходів виховного характеру.

Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК ) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

При вирішенні питання щодо призначення неповнолітньому обвинуваченому покарання, суд враховує вищевказані вимоги закону, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального прапорушення, особу обвинуваченого, думку прокурора, який вважав за можливе звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснення інших учасників процесу, а також фактичні обставини справи, а тому доходить висновку, що неповнолітній обвинувачений на час постановлення вироку не потребує призначення йому покарання, а тому знаходить за можливе застосувати до нього ч. 1 ст. 105 КК України та звільнити його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, передбачених п.п.1, 3 ч. 2 цієї статті, а саме: застереження та передача під нагляд опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до настання ним 18-річного віку, тобто до 11 травня 2024 року, оскільки вона здатна забезпечити позитивний виховний вплив на нього.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374-376,475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Неповнолітнього ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 частина 1 КК України.

На підставі ст. 105 частина 1 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від покарання, без визначення його виду і розміру.

На підставі статті 105 частина 2 п.п.1,3 КК України застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у виді застереження, а також передачі неповнолітнього під нагляд опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з неповнолітнім обвинуваченим за адресою: АДРЕСА_2 , до настання ним 18-річного віку, тобто до 11 травня 2024 року.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Речові докази по справі, а саме: металеву трубу діаметром 15мм, довжиною 80 см, яку було поміщено до синього поліетиленового пакету, який був обмотаний паперовою склейкою, на якій маються відповідні записи та підписи всіх учасників події, та обмотаний скетчем, також були виявлені змиви з поверхні банкомату, а саме речовина бурого кольору, та поміщено до паперового конверту, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000155, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 січня 2022 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 27 січня 2022 року,що зберігаються в камері схову речових доказів Відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області за Квитанцією № 350 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .