ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1347/23 Справа № 210/4719/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

04.04.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з ДУ «Криворізька ВК № 80» м. Кривого Рогу Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2023р., якою клопотання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ Криворізька ВК № 80 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

про звільнення умовно-достроково від відбування призначеного покарання залишено без задоволення

за участю засудженого

(в режимі ВКЗ з ДУ «Криворізька ВК № 80») ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2023р. клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення умовно-достроково від відбування призначеного покарання залишено без задоволення.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено засудженим в апеляційному порядку, який в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням вимог ст. 370 КПК України, тому підлягає скасуванню;

- зазначає, що він відбув 2/3 від призначеного покарання та до повного відбуття лишилося менше десяти місяців, він підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та листуванням, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», заохочень не має, до підвищення освітнього рівня не залучався, оскільки має відповідну освіту, всі стягнення погашені в установленому порядку, за місцем відбування покарання характеризується посередньо;

- наголошує, що офіційне працевлаштування не є обов`язковим для доведення засудженим сумлінного ставлення до праці, та не всі установи виконання покарань можуть забезпечити засуджених працевлаштуванням на виробництві;

- зазначає, що під час відбування покарання все усвідомив, переніс захворювання на туберкульоз, після звільнення планує працевлаштовуватись, на обліках у лікарів не перебував, був працевлаштований, має на утриманні матір, яка є інвалідом третьої групи та потребує допомоги;

- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, та задовольнити клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення.

Про дату, час та місце судового розгляду прокурор повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення судового розгляду не надіслав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи засудженого та його захисника, які підтримали доводи поданої апеляційної скарги, прохав її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що, на переконання суду, подане клопотання на даний час є передчасним, оскільки на думку суду першої інстанції, засуджений своїм ставленням до праці та поведінкою на даний час не довів свого виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що засуджений фактично відбуває покарання за трьома вироками, за вчинення в тому числі тяжких злочинів, за весь період відбування покарання має чотири стягнення, в тому числі один раз був поміщений до ДІЗО. Стягнення погашені у встановленому порядку, заохочення відсутні, що на думку суду, вказує на те, що засуджений не проявляє належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення.

Також судом першої інстанції було досліджено відомості, які характеризують особу засудженого та встановлено, що засуджений відбуває покарання в місцях позбавлення з 30.05.2019р., характеризується посередньо, до праці на виробництві установи не виявив бажання бути залученим, доходів не має. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, участі у виховних заходах, які проводяться в установі не бере. До підвищення загальноосвітнього рівня не залучався, оскільки має відповідну освіту. До професійно-технічного навчання не виявив бажання бути залученим. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів.

За підсумковою оцінкою ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ступінь рівня ймовірної небезпеки для суспільства засудженого визначено як «середній».

Згідно щоденника індивідуальної роботи засуджений має оцінку ступеню виправлення станом як - «засуджений стає на шлях виправлення».

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що засуджений не довів свого виправлення, а підстави для умовно дострокового звільнення відсутні.

Суд апеляційної інстанції дослідивши підстави, на які послався суд першої інстанції при відмові у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення, погоджується з ними за таких підстав.

Відповідно до вимог діючого КК України передбачена можливість окремій категорії засуджених повністю або частково звільнитися від подальшого відбування покарання після відбуття ними частини строку покарання.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Частини 2 та 3 ст. 81 КК України, передбачають дві основні підстави, при наявності яких у засудженого виникає право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Перша підстава - це фактичне відбуття засудженим певної частини строку покарання. Частиною 3 ст. 81 КК України передбачено співвідношення частини покарання, яку потрібно відбути засудженому до тяжкості злочину, який він вчинив.

Друга підстава визначена ч. 2 ст. 81 КК України відповідно до якої умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, судом апеляційної інстанції, досліджуючи відомості про особу засудженого встановлено, що обвинувачений є особою, яка була тричі засуджена, та з відомостей, які містять матеріали справи вбачається наступне:

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017р. засудженого визнано винуватим за ч. 1 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

(а.с. 10-11)

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2019р., засудженого визнано винуватим за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.186 КК України , та на підставі ч. 1 ст.70, ч. 1 ст.71 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців позбавлення волі.

З зі змісту вказаного вище вироку вбачається вище вбачається, що нові злочини засуджений вчинив у період випробувального терміну за попереднім вироком, при цьому за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України судом було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, а остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців визначено за сукупністю вироків.

(а.с. 12-13)

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.09.2019р. засудженого визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки сім місяців.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що новий злочин засуджений вчинив 03.05.2019р., тобто через десять днів після ухвалення попереднього вироку.

За ч. 3 ст. 185 КК України засудженому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки шість місяців, а остаточне покарання у виді позбавлення волі визначено за сукупністю вироків розмір якого склав чотири роки сім місяців.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що за двома наведеними вище вироками від 22.04.2019р. та від 12.09.2019р., за кожний окремо, засудженому призначено покарання у виді позбавлення волі строк на 4 роки 6 місяців та 4 роки 7 місяців, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, застосування умовно дострокового звільнення засудженого, який відбуває покарання за трьома вироками, хоча й після відбуття належних 2/3 строку покарання, буде суперечити завданням ст.ст. 50, 65 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції досліджуючи відомості про особу засудженого встановив, що засуджений за час відбування покарання заохочень не має, проте має чотири стягнення, які погашені, серед яких підбурювання інших засуджених до неправомірних дій, нетактовна поведінка.

(а.с. 22)

Відповідно до характеристики, складеної установою виконання покарань вбачається, що 03.06.2021р., 12.10.2021р., та 30.06.2022р. комісією установи було розглянуто питання про можливість умовно дострокового звільнення засудженого, проте за наслідками розгляду відмовлено в умовно достроковому звільненні через відсутність достатніх підстав.

(а.с. 20-21)

Відповідно до довідки про доходи за період 01.01.2022р. по 22.12.2022р. засуджений доходу не має, тобто судом апеляційної інстанції встановлено, що засуджений до праці не залучався.

(а.с. 23)

Враховуючи наведене, слід зазначити, що під «сумлінною поведінкою» слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень та відсутності стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого під час відбування ним покарання. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Таким чином суд апеляційної інстанції після аналізу поведінки засудженого та сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не встановив, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, у зв`язку з чим погоджується із висновками суду першої інстанції, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки сукупність усіх чинників, які досліджені, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної, при розгляді даного питання, не відповідають принципам законності, а тому доводи апеляційної скарги засудженого, оскаржувана ухвала винесена з порушенням вимог ст. 370 КПК України, тому підлягає скасуванню, та що він відбув 2/3 від призначеного покарання та до повного відбуття лишилося менше десяти місяців, він підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та листуванням, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», заохочень не має, до підвищення освітнього рівня не залучався, оскільки має відповідну освіту, всі стягнення погашені в установленому порядку, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, є такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги засудженого, що офіційне працевлаштування не є обов`язковим для доведення засудженим сумлінного ставлення до праці, та не всі установи виконання покарань можуть забезпечити засуджених працевлаштуванням на виробництві є необґрунтованими, оскільки ч. 2 ст. 81 КК України прямо вказує на визначальні критерії для умовно-дострокове звільнення, якими є сумлінна поведінка і ставлення до праці, які в свою чергу вказують на доведеність засудженим виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено, рішення суду є законним, обґрунтованим та справедливим.

Доводи апеляційної скарги засудженого, що під час відбування покарання все усвідомив, переніс захворювання на туберкульоз, після звільнення планує працевлаштовуватись, на обліках у лікарів не перебував, був працевлаштований, має на утриманні матір, яка є інвалідом третьої групи та потребує допомоги судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки наведені вище відомості хоча і мають певну позитивну характеристику для засудженого, проте не є визначальними для застосування умовно дострокового звільнення.

З огляду на викладене вище, та керуючись ст.ст. 405, 407,419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2023р., якою клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, поданого засудженим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2023р., якою клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, поданого засудженим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді