ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1336/23 Справа № 175/138/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000001 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 80 годин .

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, згідно судового наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.11.2019 ОСОБА_9 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви до суду 19.11.2019 і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, ОСОБА_9 , достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, грубо порушуючи обов`язки щодо необхідності утримання малолітнього сина, які покладені на нього як батька ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст.ст. 150, 152, 155, 180 Сімейного кодексу України, ігноруючи загальноприйняті норми, що гарантують нормальний розвиток, виховання та здоров`я дітей, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи умисел, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.11.2019 коштів на утримання дитини, у період часу з 19.11.2019 по 01.01.2023, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина, а саме: у період часу з 04.03.2020 по 13.04.2021, будучи офіційно працевлаштованим в ТОВ «БУДІНВЕСТ ІНЖИНІРИНГ» на посаді машиніста дорожньо-будівельних машин, з метою ухилення від сплати аліментів не повідомляв у державну виконавчу службу відомості про місце своєї роботи та не здійснював жодних виплат на утримання дитини, починаючи з 13.04.2021 без поважних причин офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не звертався у місцевий центр зайнятості з приводу постановки на облік, а також працюючи у фізичних осіб підприємців і приватних осіб та маючи тимчасовий заробіток, з метою ухилення від сплати аліментів не повідомляв у державну виконавчу службу відомості про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, ігноруючи вимоги державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) про необхідність виконання аліментних зобов`язань, не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, в результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів та становить 122899,20 грн..

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та, із застосуванням положень ст. 69 КК України, пом`якшити ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт строком на 50 годин.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 , внаслідок суворості.

Так, адвокат вказує, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має постійне місце роботи та місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, а також відсутності обставин, що обтяжують покарання та наявність тих, що пом`якшують покарання щире каяття, внаслідок чого призначив занадто суворе покарання.

За таких обставин, захисник вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого і повне визнання ним винуватості, є всі підстави для застосування положень ст. 69 КК України, та пом`якшення обвинуваченому покарання з цих підстав.

Позиції учасників судового провадження.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_9 , належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Захисник ОСОБА_7 підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор та потерпіла ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи захисника в інтересах обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому. Та наявність тих, що пом`якшують покарання щире каяття.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді громадських робіт, в межах санкцій інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути, крім іншого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_9 призначене у виді громадських робіт, в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Твердження захисника, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має постійне місце роботи та місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, й ним надана належна оцінка.

Що стосується доводів захисника про необхідність застосування, при призначенні ОСОБА_9 покарання, положень ст. 69 КК України, то вони є необгрунтованими, з огляду на таке.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінального правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Отже, враховуючи, що суд, при призначенні покарання ОСОБА_9 , встановив всі обставини, але вони жодним чином не знижують ступеня тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, стороною захисту інших обставин наведено не було та апеляційним судом таких встановлено не було, а також думку потерпілої, тому висновки суду про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України, є обґрунтованими, й підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через його суворість, у апеляційного суду не має.

При цьому, судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує обвинуваченому покарання визнано лише щире каяття, й підстав для визнання інших обставин, визначених ст. 66 КК України, не встановлено й апеляційним судом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4