Справа №173/1355/22
Провадження №1-кс/173/274/2022
У Х В А Л А
іменем України

08 листопада 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1
При секретареві ОСОБА_2
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2007 року,-

В С Т А Н О В И В :
До суду звернулась ОСОБА_3 із клопотанням про скасування арешту майна накладеного ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2007 року.

В обґрунтування вимог за поданим клопотанням посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника, ОСОБА_4 .На момент смерті ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .На день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_5 Кам`янського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно та прийняла спадщину за заповітом після смерті матері.

Але під час перевірок, зроблених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виявлено арешт нерухомого майна. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 . Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_6 . Номер запису обтяження: 5692589. Зареєстровано: 20.09.2007 року. Державний реєстратор: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. Підстава виникнення обтяження: ухвала вих. №442 18.09.2007, Верхньодніпровський райсуд Дніпропетровської області. Згідно інформації з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено арешт на квартиру, власником якого є ОСОБА_6 , однак арешт накладений на майно ОСОБА_4 , до якого ОСОБА_6 не має жодного відношення.

ОСОБА_6 не є, та ніколи не був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Власником даного домоволодіння з 2000 року по свідоцтву про право на спадщину була гр. ОСОБА_4 . Після її смерті заявник є єдиною її спадкоємицею, що підтверджується відповідними документами доданими до матеріалів клопотання.

Обтяження у вигляді арешту на майно, створює заявнику перешкоди у прийнятті спадщини, а тому вона просить скасувати арешт на вказане майно.

В судове засіданні заявник не з`явилася.

Дізнавач СД ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та прокурор в судове засідання не з`явились.
Розглянувши матеріали клопотання, дослідивши надані документи, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2007 року було накладено арешт на майно, зазначене в клопотанні.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 1 ст. 174КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).

Як встановлено під час перевірки архіву Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, ухвала відповідно до якої згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було накладено арешт на квартиру, вказану у клопотанні - відсутня. Крім того, під час перевірки встановлено, що будь-яких кримінальних чи цивільних проваджень, в яких накладався арешт на зазначене заявником в клопотанні майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в провадженні суду не було. Враховуючи дані обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт був накладений помилково, про що свідчить і помилково вказаний у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власник квартири за адресою АДРЕСА_1 , який в даному реєстрі значиться як ОСОБА_6 . Дані обставини свідчать про виникнення помилки при винесенні ухвали чи при внесенні даних про накладення даного обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В той же час, продовження дії даного арешту на майно призведе до заподіяння власнику значних збитків та неможливості ним реалізовувати своє право власності на вказане майно, а позбавлення будь-якої особи права розпоряджатися чи користуватись своїм майном за умови недоведеності її причетності до вчинення кримінального правопорушення, та їх невідповідності критеріям ст. 98 КПК України є втручанням у господарську діяльність та право мирно володіти своїм майном.

За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки таке рішення виходить з позиції розумності та співрозмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту.

Керуючись ст.ст. 40, 100, 117, 131-132, 167-168, 170-173, 376 КПК України слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2007 року задовольнити.
Скасувати арешт майна накладений ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2007 року на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1