Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1979/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши в судовому засіданні клопотання володільця майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді звернувся володілець майна ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна. У поданому клопотанні ОСОБА_3 просить скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2022 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000148 від 25.10.2022 року на автомобіль марки DAF, спеціалізований вантажний сідловий тягач державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 2006 року випуску та загальний напівпричіп н/пр бортовий тентований марки SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, 2003 року випуску власником яких є ОСОБА_4 , фактичними володільцями яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в частині користування зазначеним майном та передати автомобіль з напівпричепом ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.
На обґрунтування клопотання зазначає, що на його переконання, оскільки з моменту накладення арешту на майно минув місяць, то слідчий мав достатньо часу для проведення всіх необхідних слідчих дій із вилученим майном, а тому потреба в обмеженні права користування автомобілем з напівпричепом відпали. При цьому, ОСОБА_3 не є свідком та не має статусу підозрюваного в межах вказаного кримінального провадження.
В судове засідання власник майна ОСОБА_4 та володілець майна ОСОБА_3 не з`явилися, до суду надали письмові заяви з проханням клопотання про скасування арешту майна розглядати без їх участі .
Користувач майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи.
Від прокурора ОСОБА_6 надійшла письмова заява з проханням розглядати клопотання про скасування арешту майна без його участі та відмовити в задоволенні клопотання.
Слідчий ОСОБА_7 надала до суду заяву з проханням перенести розгляд клопотання на інший день у зв`язку з проведенням слідчих дій за межами м. Олевськ. При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного до заяви не додано.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Оскільки учасники судового розгляду, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які б слугували підставою для перенесення розгляду клопотання не надали, клопотання має бути розглянуто у відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання, додані до нього докази, дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2022 року клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000148 від 25.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України задоволено. Накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 25.10.2022 року, а саме: автомобіль марки DAF, спеціалізований вантажний сідловий тягач державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 2006 року випуску шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, загальний напівпричіп н/пр бортовий тентований марки SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, 2003 року випуску шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, а також пиломатеріали, а саме обрізні пиломатеріали породи сосна шириною 150 мм., товщиною 50 мм., довжиною по 6 м. в кількості 142 шт., шириною 100 мм. товщиною 50 мм., довжиною по 6 м. в кількості 187 шт., шириною 120 мм., товщиною 50 мм., довжиною по 6 м. в кількості 149 шт., шириною 150 мм., товщиною 100 мм., довжиною по 4, 5 м. в кількості 16 шт., шириною 200 мм., товщиною 50 мм., довжиною 4, 5 м., в кількості 23 шт., шириною 150 мм., товщиною 50 мм., довжиною 4, 5 м. в кількості 30 шт. загальною масою 20, 491 м.куб.; необрізну дошку породи дуб довжиною по 3 м. кожна, товщиною 0, 30 см. в кількості 121 шт.; пиломатеріали необрізні породи сосна довжиною по 4, 5 м., товщиною 0, 50 см. в кількості 7 шт. шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування ОСОБА_3 вказаним майном та передано пиломатеріали на відповідальне зберігання до ДП «Олевський лісгосп АПК», за адресою: м. Олевськ, вул. Олевської Республіки, 114, Коростенського району, Житомирської області.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з положень ст. 174 КПК України, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.
Слідчий суддя зауважує, що інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, які визначеним у ч. 1 ст. 7 КПК України.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Росії», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2022 року, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що вищезазначене майно має доказове значення у кримінальному провадженні та, що на даному етапі досудового розслідування була необхідність у забезпеченні збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки незастосування арешту могло призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про існування будь-яких логічних та об`єктивних підстав для подальшого обмеження права користування вилученим автомобілем та напівпричепом.
Таким чином оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами володільця майна, гарантованих йому законом і завданням цього кримінального провадження, зважаючи на обставини справи, відсутність обставин, які б вказували, що у разі передачі автомобіля з напівпричепом ОСОБА_3 таке майно може бути знищене чи приховане, слідчий суддя вважає, що потреба в застосуванні подальшого арешту майна в частині заборони користування ним відпала.
За вказаних обставин, слідчий суддя не вбачає перешкод для передачі автомобіля марки DAF, спеціалізованого вантажного сідлового тягача державний номерний знак НОМЕР_1 та загального напівпричепу н/пр бортового тентованого марки SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_2 на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , а також підстав для подальшої заборони користуватися зазначеним майном.
Крім того, будь-яких доказів, які б вказували слідчому судді на протилежне, а також, що в разі скасування арешту в цій частині існуватимуть будь-які ризики, які б перешкоджали виконанню завдань в даному кримінальному провадженні, передбачених ст. 2 КПК України, під час розгляду клопотання встановлено не було.
Слід зазначити, що винесення слідчим постанови про визнання майна речовим доказом не може слугувати підставою для подальшого позбавлення власника майна права вільно користуватися ним.
Враховуючи вказане, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник органу досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження в частині заборони власнику (володільцю) користуватись майном, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне користування заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне частково скасувати арешт майна.
Керуючись ст.ст. 16, 100, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання задоволити.
Частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 01.11.2022 у справі № 287/1979/22, на автомобіль марки DAF, спеціалізований вантажний сідловий тягач державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 2006 року випуску та загальний напівпричіп н/пр бортовий тентований марки SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, 2003 року випуску, а саме в частині заборони ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 користуватися вказаним майном.
Передати автомобіль марки DAF, спеціалізований вантажний сідловий тягач державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 2006 року випуску та загальний напівпричіп н/пр бортовий тентований марки SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, 2003 року випуску володільцю ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Суддя: ОСОБА_1