справа № 642/1055/23
провадження №1-кп/642/147/23
ВИРОК

іменем України

06 березня 2023 року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000072 від 09.02.2023 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Стаханов, Луганської області, українця, громадянина України, одружений, із неповною середньою освітою, не працює, офіційно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який не має на утриманні малолітніх дітей або осіб похилого віку, інвалід 3 групи, неодноразово судимий, останній раз засуджений 24.09.2020 року Валківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року та 2 місяців позбавлення волі, звільнений 22.02.2022 року з Олексіївської виправної колонії Харківської області по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2023 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись на вулиці Новий Побут у першому під?їзді будинку № 39 у місті Харкові, вступив в конфлікт на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з раніше знайомим йому ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи прямий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання наблизився до останнього, та знаходячись у положенні стоячи обличчям до обличчя на відстані витягнутої руки, кулаком правої руки наніс один удар у ділянку лівої щоки ОСОБА_4 та одразу ж після цього гр. ОСОБА_3 наніс ще один удар кулаком лівої руки в ділянку правого ока. Від даних ударів потерпілий втратив рівновагу та впав на задню поверхню тулуба обличчям до гори. У подальшому гр. ОСОБА_3 свої протиправні дії відносно потерпілого ОСОБА_4 не припинив, та наніс потерпілому декілька ударів правою та лівою ногами, точна кількість ударів в ході досудового розслідування не встановлена, в ділянку голови потерпілого з обох боків.

Внаслідок вказаних дій потерпілому ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта «КЗОЗ ХОБСМЕ» № 09-192/2023 від 21.02.2023, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: дві забиті рани на голові, які у своєї течії обумовили до хірургічного втручання (ПХО, шви) та загоїлись 13 утворенням рубців.

Ці ушкодження утворились від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар чи удар- здавлення, та могли бути отримані в строк не пізнише дати звернення в лікувальну установу - 08.02.2023 у КПН МКЛШНМД ХМР, де и були встановлені. Цей висновок підтверджується виглядом, характером у шкоджень, а також стадією загоєння ран. Встановлені у гр. ОСОБА_4 дві забиті рани, що обумовили до хірургічного втручання, та загоїлись із утворення рубців - належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров?я тривалістю понад: 6-ти днів, але не більше з-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості плесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95р.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України.

Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню надійшов до суду із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку відповідно до положень ст. 302 КПК України, оскільки ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, відповідно за правилами, передбаченими ст.ст. 381-382 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений, що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечую проти такого розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_3 , що був представлений захисником ОСОБА_5 , надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, беззаперечно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі та не оспорює їх.

Також, у вказаній заяві зазначив, що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі є добровільною, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Потерпілий ОСОБА_4 , згідно з його заявою, не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у кримінальному провадженні №0000072 від 09.02.2023, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, та розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи те, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, приймаючи до уваги його заяву та заяву потерпілого, в яких зазначено, що сторони не оспорюють встановлені під час досудового розслідування обставини і згодні на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без їх участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, потерпілого, суд доходить висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеномустаттями 381-382 КПК України.

Наведене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Окрім беззаперечного визнання у повному обсязі ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, його винуватість підтверджується відповідно до ч.2 ст.382 КПК України обставинами, встановленими органом досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування, вважає що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 125 КК України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

На підставі викладеного, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком; наявність пом`якшуючої обставини (щире каяття), відсутність обставин, що обтяжують покарання відповідно до вимог ст.67 КК України, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, останній раз: 24.09.2020 року Валківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року та 2 місяців позбавлення волі, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку, небажання стати на шлях виправлення, дотримуватись встановлених у суспільстві норм та правил, одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей або осіб похилого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, суд приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження здійснення ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у вигляді штрафу, що буде реальним для виконання та необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Суд вважає, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання у вигляді штрафу є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та підстав для його обрання немає.

Прокурором подано суду матеріали кримінального провадження №0000072 від 09.02.2023 щодо ОСОБА_3 зібрані відповідно до вимог КПК України, які підлягають зберіганню разом зі справою.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 368, 370, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.).

Матеріали кримінального провадження №0000072 від 09.02.2023 щодо ОСОБА_3 , зібрані відповідно до вимог КПК України - зберігати разом зі справою.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1