Справа № 463/6321/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/793/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розгляд у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження № 0000038 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 25.07.2022 року у кримінальному провадженні № 0000038 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, раніше не судимого на час інкримінованого йому кримінального правопорушення, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

встановила:

Прокурор та обвинувачений подали апеляційні скарги на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 25.07.2022 яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 14 листопада 2018 року, з часу фактичного затримання на території Російської Федерації, зарахувавши, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року), в строк відбуття покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення утримання у слідчому ізоляторі з 14 листопада 2018 року до дня набрання вироком суду законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов по справі заявлений потерпілим ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 13 412 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави 18539,04 грн. та 04 коп. витрат за проведення експертиз у вказаному кримінальному провадженні.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив прокурор, який просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч.4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. Вважає вирок незаконним та необгрунтованим в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.4 на ч.2 ст. 187 КК України.

Апелянт покликається, що у потерпілого викрадено майна на суму 503 133 грн. а це станом на 2017 рік , коли великий розмір складався з 200000 гривень, є заволодіння майном у великому чи особливо великому розмірі і таке не знайшло відображення у вироку. Злочин вчинений з поєднанням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу вчиненого за попередньою змовою осіб.

Відповідно вирок винесений з порушенням вимог ст. 411, 413 КПК України. Просить повторно дослідити всі докази.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено що ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_11 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження та скеровано в суд з обвинувальним актом) виник спільний прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 заздалегідь придбали у ОСОБА_12 за 300 доларів США без переоформлення документів автомобіль марки «Газ 24», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 та для реалізації свого злочинного задуму попередньо розподілили між собою ролі. У подальшому ОСОБА_6 вчинив напад на потерпілого ОСОБА_9 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 , який полягав у тому, що ОСОБА_6 у зазначений час та у зазначеному місці, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, з метою безпідставного власного збагачення, раптово, несподівано для потерпілого, який йшов по території ТОВ «Львівморепродукти» та ніс в руках поліетиленовий пакет, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 503 113,00 гривень, наблизився до нього та наніс один удар потерпілому ОСОБА_9 кулаком правої руки в ліву частину обличчя, в результаті чого ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. ОСОБА_6 , діючи із прямим умислом з корисливих мотивів, вирвав із рук потерпілого поліетиленовий пакет чорного кольору, у якому знаходились грошові кошти в сумі 503113,00 гривень. ОСОБА_9 намагався вихопити із рук злочинця викрадений у нього пакет із грошима, в результаті чого пошкодив чорний поліетиленовий пакет. У цей час ОСОБА_6 із викраденими грошима почав втікати до автомобіля марки «Газ 24» чорного кольору д.р.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого у той момент перебував ОСОБА_11 , а автомобіль на той час вже був із увімкненим двигуном та з відкритою правою передньою дверкою пасажира. Оговтавшись від удару, ОСОБА_9 піднявся із землі і побіг переслідувати ОСОБА_6 та наздогнав його у той момент, коли ОСОБА_6 вже сідав у вказаний автомобіль на переднє пасажирське сидіння з права. У потерпілого, який на той час наздогнав ОСОБА_6 , зав`язалася сутичка із ОСОБА_6 . Проте останній силою відштовхнув потерпілого від себе та, закривши дверцята автомобіля, разом із ОСОБА_11 та викраденим майном покинули місце вчинення на вказаному автомобілі.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 заподіяли потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 503 113 гривень.

Апелянт вважає безпідставним перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч.4 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 187 КК України мотивуючи лише тим, що походження коштів в сумі 455 289 гривень не було підтверджено, а сума в 47 824 грн. є невеликим розміром для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187 КК України. Факт викрадення коштів це не спростовує.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_9 про походження коштів. Натомість врахував висновок експертного дослідження № ЕД-19/114-21/970-ЕК від 05.02.2021 діяльності (реалізація продуктів, виконаних робіт, наданих послуг) ФОП ОСОБА_9 за період з 02.01.2017 року по 05.01.2017 року, по якому експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, а висновок зроблений по закінченню досудового розслідування. Такий висновок не може вважатися допустимим доказом.

Даний вирок також оскаржив обвинувачений ОСОБА_14 , який просить скасувати вирок, а провадження щодо нього закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутності складу кримінального правопорушення за ч.2 ст. 187 КК України. У задоволенні цивільного позову на користь потерпілого відмовити та у відшкодуванні судових витрат відмовити повністю.

Апелянт вважає, що його засуджено безпідставно. Можливо на ОСОБА_9 і був здійснений напад, але він до цього не причетний. ОСОБА_11 мав гараж в якому виконував ремонтні роботи та малював автомобілі. Він дав вказівку знайти автомобілі ГАЗ 24 оскільки мав клієнта такий автомобіль. Після купівлі автомобіля за кермом був ОСОБА_11 , який його висадив на вул. Зеленій, а сам поїхав у невідомому напрямку. Різдвяні свята він провів дома і нікуди не виїжджав. Після свят йому запропонували роботу на будівництві в м. Липецьк РФ, де проживають родичі. Батько відвіз його автомобілем кордону. Після двадцятих чисел січня батьки повідомили, що його розшукують працівники поліції за напад на людину. Приїхати відразу в Україну не мав можливості через роботу в Російській Федерації.

Апелянт не заперечує купівлю автомобіля тому його впізнав ОСОБА_12 , як і не заперечує перебування в автомобілі, бо там пив воду і насіння вживав, але більше нічого не вчиняв. Сам ОСОБА_9 визнав, що на нього невідома особа напала, але це не він був. ОСОБА_11 не було допитано, бо він зник і у всьому визнали його винним. Крім того він був одітий у світлу куртку, а свідки бачили двох чоловіків у темному одязі, які вибігли з автомобіля. Це ще раз підтверджує, що він не причетний до скоєного.

Апелянт зазначає, що потерпілому для впізнання були надані фотографії і він фото №4 впізнав особу, яка на нього напала, але не було зазначено, що він саме ОСОБА_15 впізнав. Де робили ці фотознімки немає даних, а тому такий доказ є недопустимим.

ОСОБА_11 був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту і він зник, жодних показів при цьому у нього відібрано не було. А він би зміг підтвердити його непричетність скоєного. Працівники поліції не зверталися до операторів мобільного зв`язку з роздруківкою з його телефону, а то могли б точно встановити його місце знаходження та підтвердити його непричетність до скоєння злочину.

Апелянт вважає що при здійсненні ряду слідчих дій були допущені порушення, в результаті чого документи можна вважати недопустимими доказами.

Так при призначені судово-медичних експертиз з потерпілим не зрозуміло, які документи слідчий скеровував експертам бо немає супровідних листів, а висновки експертів потерпілий отримував на руки, відтак з якими документами працювали експертиз не зрозуміло. Кричущим фактом є отримання потерпілим ОСОБА_9 , висновків № 26 від 06.01.2017 та № 35 від 11.01.2017 на руки і передача їх слідчому. Такі докази є недопустимими та суперечать Інструкції про призначення та проведення судових експертиз.

Апелянт покликається, що дані в ЄРДР були внесені 05.01.2017 о 02:05:27 год., а невідкладний обшук проводився з 21:00 год. до 22:45 год., тобто до внесення відомостей в реєстр, але обшук є слідчою дією при якій учасникам, які в ній беруть участь, роз`яснюють права та обв`язки передбачені КПК України, а тут нічого не було вчинено по закону.

Апелянт наголошує що безпідставно задовольняти цивільний позов у справі як немає підстав стягувати з нього кошти за проведення експертиз.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора в частині зміни перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.4 на ч.2 ст. 187 КК України та просить залишити без задоволення дану апеляційну скаргу, а вирок суду залишити без змін.

Зазначає, що апеляційна скарга не відповідає фактичним обставинам дослідженим безпосередньо в суді першої інстанції, а тому перекваліфікація дій обвинувачено є обґрунтованою. На досудовому розслідуванні сторона обвинувачення як доказ подала бухгалтерську відомість грошової виручки ОСОБА_9 за період з 02 по 05.01.2017 на суму 503113, 00 грн., що стало підставою для кваліфікації злочину за ч.4 ст. 187 КК України та подачі на цю суму цивільного позову.

Однак при здійсненні опору з поліетиленового пакету випали кошти, які ОСОБА_9 перерахував і було 80 000 грн., які він нібито облікував, однак при перевірці за даний період в касу поступили кошти в сумі 13 040,00 грн. Відтак 80 000 грн. не були обліковані. Висновок експерта перевірки документів про дохід ОСОБА_9 за період з 02 по 05.01.2017, який сторона захисту відкрила учасникам судового розгляду у відповідності до ч.11 ст. 290 КПК України, підтверджено надходження коштів в сумі 47 824,00 грн. З даними зазначеними у висновку в судовому засіданні погодилися і прокурор і потерпілий. Дохід ОСОБА_9 , за 2017 рік становить 776 530,62 грн. а тут за чотири дні сума в 503 113,00 грн. з якої підтверджено лише сума в 47 824,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що в обвинуваченого ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_11 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження та скеровано в суд з обвинувальним актом, далі - Особа1) виник спільний прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 та Особа1 заздалегідь придбали у громадянина ОСОБА_12 за 300 доларів США без переоформлення документів автомобіль марки «Газ 24», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 та для реалізації свого злочинного задуму попередньо розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_6 повинен був підійти до потерпілого ОСОБА_9 , вести розмову з ним, відволікаючи його увагу, і в подальшому заволодіти майном ОСОБА_9 , із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а саме нанесення удару рукою в обличчя останнього, а Особа1повинен був сидіти за кермом зазначеного автомобіля та бути готовим у будь-який момент разом із ОСОБА_6 та викраденим майном покинути місце вчинення кримінального правопорушення на вказаному автомобілі.

Так, ОСОБА_6 05.01.2017 року приблизно о 17.55 год. за попередньою змовою з Особа1, маючи прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), перебуваючи на території ТОВ «Львівморепродукти», що на вул. Опришківській, 5, у м. Львові, на автомобілі марки «Газ 24» чорного кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував Особа1., вчинив напад на потерпілого ОСОБА_9 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 , який полягав у тому, що ОСОБА_6 у зазначений час та у зазначеному місці, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, з метою безпідставного власного збагачення, раптово та несподівано для потерпілого, який йшов по території ТОВ «Львівморепродукти» та ніс в руках поліетиленовий пакет, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 47824 гривені, наблизився до нього та наніс один удар потерпілому ОСОБА_9 кулаком правої руки в ліву частину обличчя, в результаті чого ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а саме: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку із синцем та саднами на обличчі, від чого потерпілий впав на землю. Скориставшись тим, що потерпілий ще не має змоги вчиняти активні дії щодо захисту себе та свого майна, та продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , діючи із прямим умислом з корисливих мотивів, вирвав із рук потерпілого поліетиленовий пакет чорного кольору, у якому знаходились грошові кошти в сумі 47824 гривні. ОСОБА_9 намагався вихопити із рук злочинця викрадений у нього пакет із грошима, в результаті чого пошкодив чорний поліетиленовий пакет. У цей час ОСОБА_6 із викраденими грошима почав втікати до автомобіля марки «Газ 24» чорного кольору державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого у той момент перебував Особа 1, а автомобіль на той час вже був із увімкненим двигуном та з відкритою правою передньою дверкою пасажира. Оговтавшись від удару, ОСОБА_9 піднявся із землі і побіг переслідувати ОСОБА_6 та наздогнав його у той момент, коли ОСОБА_6 вже сідав у вказаний автомобіль на переднє пасажирське сидіння з права. У потерпілого, який на той час наздогнав ОСОБА_6 , зав`язалася сутичка із ОСОБА_6 . Проте останній силою відштовхнув потерпілого від себе та, закривши дверку автомобіля, разом із Особою 1 та викраденим майном покинули місце вчинення на вказаному автомобілі.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.187 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора та залишення без задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , думку захисника - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 і залишенні без задоволення апеляційних вимог прокурора, міркування потерпілого ОСОБА_9 про залишення на розсуд суду вирішення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг в межах апеляційних вимог, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ч.3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Адвокат ОСОБА_10 подав клопотання про повторне дослідження в суді апеляційної інстанції ряду доказів.

На запитання колегії суддів захисник обвинуваченого відповів, що при дослідженні в суді першої інстанції доказів, які він просить повторно дослідити не виникало жодних зауважень. Однак судом першої інстанції в судовому засіданні дії обвинуваченого ОСОБА_6 були перекваліфіковані з ч.4 на ч.2 ст. 187 КК України і захисник в запереченні поданому суду апеляційної інстанції наполягає, що все було здійснено у відповідності до чинного законодавства з чим не погоджується сторона обвинувачення, а тому є підстави для повторного дослідження доказів.

Суд апеляційної інстанції не встановив неповноти судового розгляду чи будь-яких інших порушень дослідження доказів судом першої інстанції, а тому доводи захисника обвинуваченого фактично зводяться до незгоди з висновками суду і є необґрунтованими.

Заявивши вказане клопотання, захисник не вказав як саме ці вимоги кореспондуються з приписами ч.3 ст.404 КПК не зазначив, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні доказів або які докази не були ним досліджені. Незгода сторони обвинувачення із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів.

Дане положення втілює принцип, що перед тим, як обвинувачений буде визнаний винним, всі докази проти нього мають зазвичай бути представлені в його присутності на публічному слуханні для надання можливості їх спростувати (Butkevich v. Russia, no. 5865/07, § 90, 13 February 2018), однак воно не вимагає повторного дослідження доказів і фактичних обставин, що були досліджені в змагальному процесі в суді першої інстанції.

Аналізуючи вказані прецедентні судові рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що питання про повторне дослідження доказів і фактичних обставин апеляційним судом може постати, якщо суд першої інстанції не забезпечив можливість сторін дослідити докази під час змагальної процедури в суді першої інстанції, або якщо під час дослідження доказів судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Частина третя статті 404 КПК, власне, і забезпечує таку можливість, зобов`язуючи суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження фактичних обставин справи, якщо суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.

При цьому, як неодноразово підкреслював Верховний Суд у своїх постановах, повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції є правом, а не обов`язком суду. Відмова у задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції досліджувались письмові докази сторони обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_9 заявив по справі цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в суді 503 113,00 грн. та моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн. (а.с. 36-38 том 1) однак даний позов нічим не підтверджений.

На підставі заяви ОСОБА_6 від 21.01.2021 року про проведення експертного дослідження за напрямком економіки (а.с.42-43 т.4)

05.02.2021 року був винесений висновок Львівським науково-дослідним експертно- криміналістичним центром згідно якого зазначено, що документально не підтверджується дохід від провадження діяльності (реалізації продуктів, виконаних робіт, наданих послуг) ФОПР ОСОБА_9 за період з 02.01.2017 по 05.01.2017 в сумі 503113,00 гривень встановлений інвентаризаційною відомістю грошової виручки (інвентаризаційна відомості за підписом головного бухгалтера ОСОБА_16 та ФОП ОСОБА_9 ) за період з 02.01.2017 по 05.01.2017. За представленими на дослідження документами документально підтверджено дохід від провадження діяльності ФОП ОСОБА_9 за період з 02.01.2017 по 05.01.2017 в сумі 47824,00 гривень. (а.с.36-41 т. 4)

Відтак було проведено експертне дослідження, а не висновок зроблений на підставі постанови слідчого чи ухвали суду.

На підставі зазначеного вище висновку, який суд першої інстанції прийняв як допустимий доказ, доведено нанесення збитків потерпілому ОСОБА_9 на суму 47824,00 гривень, що не може кваліфікуватися як розбій вчинений у великих розмірах. Відповідно перекваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 здійснена судом першої інстанції з ч.4 на ч.2 ст. 187 КК України. Дане експертне дослідження не підтвердило покликання потерпілого ОСОБА_9 по фіксування отримання ним доходів завданих злочином в сумі 503113,00 гривень, оскільки така сума ніким і нічим документально не підтверджена.

На всіх стадіях досудового та судового розгляду, зокрема і при відкритті матеріалів справи в порядку ст. 290 КПК України, у обвинуваченого був захисник, однак до початку розгляду справи по суті пред`явленого обвинувачення ніким з учасників процесу не було заявлено про недостовірність зазначених даних у висновках експертів.

Відсутність у матеріалах справи супровідних документів не спростовують законність та достовірність зроблених висновків і не можуть служити підставою для зміни чи скасування рішення по справі.

Апеляційні вимоги обвинуваченого щодо безпідставності взяття до уваги впізнання його по фотографії потерпілим ОСОБА_9 , з врахуванням того що він не знає звідки взялися такі фотографії, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.6 ст.228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Потерпілому ОСОБА_9 було пред`явлено 7 фотографій осіб в однаковому одязі для впізнання в присутності двох понятих по яких на фото № 4 потерпілий впізнав особу, яка на нього напала, а саме ОСОБА_6 про що складено відповідний протокол за участю двох понятих (а.с.89 - 92 т.2)

Крім того в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 наполягав, що це був саме ОСОБА_6 , якого він впізнав на фото, про що засвідчив у протоколі впізнання та підтвердив в суді першої інстанції.

Згідно вимоги ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с.84 т.2). Однак у справі є постанова про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_6 та зупинення досудового розслідування від 14.01.2017 року, згідно якою ОСОБА_6 був оголошений в розшук. У подальшому по справі було винесено постанову про відновлення досудового розслідування та ухвалу про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. Згідно протоколу обшуку від 17.01.2017 року, об`єктом вказаного обшуку була квартира по АДРЕСА_1 де були знайдені речі, які були вилучені під час обшуку у квартирі по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , які постановою від 17.01.2017 були визнані речовими доказами.

Апеляційні вимоги обвинуваченого щодо незаконності проведення у його помешканні обшуку 05.01.2017, до внесення відомостей в ЄРДР, то такі дії працівників поліції спрямовані на відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

З врахуванням зазначеного вище покликання обвинуваченого ОСОБА_6 про необґрунтованість обшуку його житла до внесення відомостей в ЄРДР є безпідставним.

Колегія суддів звертає увагу що прокурором в апеляційній скарзі не зазначено, що саме судом першої інстанції неправильно вирішено чи вчинено, крім незгоди апелянта з прийнятим рішенням по пере кваліфікуванню дій обвинуваченню ОСОБА_6 .

На підставі безпосередньо досліджених у сукупності доказів у кримінальному провадженні суд першої інстанції встановив дійсні обставини кримінального правопорушення та поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого, свідків, письмові докази, що беззаперечно вказують на обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення. Причетність та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.

З таким висновком погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Апеляційні вимоги прокурора та обвинуваченого правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ч.2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,-

постановила :

Апеляційні скарги прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 25.07.2022 року у кримінальному провадженні № 0000038 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченогоу

вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: