ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1971/22 Справа № 202/8228/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року про арешт майна,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, а саме: мобільний телефон «Iphone», чорного кольору ІМЕІ- НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Nomi» чорного кольору, ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар»; грошові кошти у розмірі 74131 гривень; болгарка «Makita GA5030»; болгарку «Makita GA9020»; болгарку «Дніпро-М» МШК1900Р, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя послався на те, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що зазначені в клопотанні слідчого речі є доказом вчинення кримінального правопорушення, відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки зберегли на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та визнанні речовими доказами у провадженні, тому дійшов висновку, що, на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника або володільця цього майна та не матиме тяжких наслідків для особи й наклав арешт на зазначене в клопотанні майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування ним.

В апеляційній скарзі адвокат в інтересах третьої особи, щодо майна, якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат посилається на незаконність рішення слідчого судді. Так, адвокат вказує, що накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно, є неспіврозмірним, незаконним та передчасним. При цьому, адвокат від імені ОСОБА_6 звертає увагу на те, що грошові кошти в сумі 74131 грн. є особистою власністю ОСОБА_6 та ніякого відношення до провадження не мають, оскільки це були його власні заощадження на лікування малолітнього сина, який, до того ж, є інвалідом, й 10.03.2022 той отримав ці кошти в борг, що підтверджується розпискою. Разом з цим, апелянт зазначає, ні слідчим, ні прокурором не було доведено, що грошові кошти є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використанні, як доказ факту чи обставин, що встановлюються, в тому числі, що вони були об`єктом кримінально-протиправних дій, або набуті протиправним шляхом. До того ж, апелянт звертає увагу на те, що майно, на яке було накладено арешт не відповідає ознакам речового доказу у провадженні, оскільки, зокрема болгарки є набутими ОСОБА_6 у законний спосіб та використовувалися для ремонтних робіт у власному господарстві, й вони та вилучені мобільні телефони не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження. Разом з цим, накладення арешту на мобільні телефони ускладнює можливість йому підтримувати зв`язок із сім`єю, через постійні від`їзди. Апелянт звертає увагу й на те, що ОСОБА_8 не має жодного відношення до вчиненні кримінальних правопорушень, не має статусу підозрюваного та до нього не було пред`явлено цивільний позов. При цьому, апелянт вказує, що суд застосував найбільш обтяжливий спосіб накладення арешту на майно, що суттєво позначається на інтересах ОСОБА_8 та інших осіб. Також, апелянт вказує, що незважаючи на те, що обшук у ОСОБА_8 було проведено 27.10.2022, ухвалу про накладення арешту на вилучене майно, в порушення вимог ст. 173 КПК України, було постановлено 08.11.2022, тобто більш ніж в 10-тиденний строк з часу звернення слідчим до суду, тому ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотання і апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано в повній мірі.

Так, клопотанням слідчого та наданими до нього доказами підтверджено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000761 від 25 жовтня 2021 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

В рамках цього провадження, на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2022, було проведено 27.10.2022 обшук в будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , в ході якого вилучено: мобільний телефон «Iphone», чорного кольору ІМЕІ- НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Nomi» чорного кольору, ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар»; грошові кошти у розмірі 74131 гривень; болгарка «Makita GA5030»; болгарку «Makita GA9020»; болгарку «Дніпро-М» МШК1900Р.

Постановою слідчого від 27.10.2022 вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Водночас в ході проведення досудового розслідування цього провадження, ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ч.ч. 1, 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 - за ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 - ч. 1 ст. 255-1 КК України.

09.12.2021 слідчий, за погодженням з прокурором, у межах цього провадження, звернувся до суду з клопотанням, в якому посилався на необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна.

Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно, перелік якого зазначений у клопотанні органу досудового розслідування.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого в цій частині, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик, зокрема запобігання приховуванню, перетворенню, відчуженню майна, що підлягає арешту.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене в ухвалі майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу, зазначеним в ст. 98 КПК України, й визнано ним органом досудового розслідування, що відповідно до ст. 170 КПК України, є підставою для накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів, слідчим в обсязі, необхідному на цій стадії провадження, доведено, що майно, яке підлягає арешту, може містити відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а ризики, визначені ст. 170 КПК України, є реальними.

Ці обставини спростовані апелянтом під час апеляційного розгляду не були.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_6 з метою запобігання приховуванню, перетворенню, відчуженню майна, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на зазначене в ньому майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши, при цьому, і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності судового рішення, слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, колегією суддів не встановлено.

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі адвокат в інтересах ОСОБА_6 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.

Отже, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4