КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000179 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.03.2019 року Богуславським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 390 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у провадженні - ОСОБА_7 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 390 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2309/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 3 ст. 390 КК України Доповідач ОСОБА_1

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим 20.03.2019 Богуславським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)», на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, під час відбування покарання знову вчинив новий умисний злочин.

Згідно з протоколом № 31 міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань пробації Міністерства юстиції від 19.07.2019, на підставі вироку Богуславського районного суду Київської області від 20.03.2019, ОСОБА_6 визначено місце відбування покарання у виді позбавлення волі в державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)». По прибуттю 09.08.2019 до державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» ОСОБА_6 ознайомлено під підпис щодо меж установи виконання покарання. ОСОБА_6 під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі в державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)», що знаходиться в с. Зікрачі Кагарлицького району Київської області, 15.12.2020 звернувся із заявою на ім`я начальника установи з проханням надати короткочасний виїзд за межі установи, на підставі ч. 1 ст. 111 Кримінально-виконавчого кодексу України, у зв`язку зі смертю близького родича, а саме матері ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № 378 від 14.12.2020, виданого закладом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Деснянського району м. Києва.

За результатами розгляду заяви засудженого, наказом начальника установи № 168 ВД20 від 15.12.2020, надано право на короткочасний виїзд за межі колонії терміном на 7 календарних днів за адресою: м. Київ, вул. Прокоповича, 20. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 111 Кримінально-виконавчого кодексу України та п. 12 Інструкції «Про порядок надання засудженим короткочасних виїздів за межі установ виконання покарань», що затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.11.2011 p. № 3361/5, начальником державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» ОСОБА_11 проведено із засудженим бесіду про правила поведінки під час його перебування поза установою та попереджено про відповідальність за неповернення до установи у встановлений строк, передбачену ст. 390 КК України, тобто за неповернення до місця відбування покарання особи, засудженої до позбавлення волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду та повідомлено про те, що він має повернутися до установи 22.12.2020. Про факт попередження про кримінальну відповідальність та дату повернення з короткострокового виїзду за межі державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» від ОСОБА_6 відібрано письмову розписку.

22.12.2020 року ОСОБА_6 , діючи умисно, свідомо, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390 КК України, за неповернення до місця відбування покарання особи, засудженої до позбавлення волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду, в обумовлений термін, а саме 22.12.2020 року, до державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» не повернувся та про причини неповернення відповідальних працівників установи виконання покарань не повідомив.

23.12.2020 року приблизно об 11 годині ОСОБА_6 був виявлений працівниками ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» за адресою: вул. Прокоповича, 20, м. Київ, тобто поза межами установи виконання покарань.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні - ОСОБА_7 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 390 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Богуславського районного суду від 20.03.2019 року, призначити остаточне покарання у виді 1 року 4 днів позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, належним чином не оцінив і не врахував суспільну небезпеку скоєного злочину, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до кримінальних правопорушень проти правосуддя.

Крім того, судом встановлена лише одна пом`якшуюча обставина - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яка не давала суду підстав для застосування ст. 69 КК України, що вимагає наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, як в ході судового розгляду та і під час судових дебатів обвинувачений фактично не визнав вину, що спростовує висновки суду про щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також і дані про особу винного не дають можливості дійти висновку про можливість призначення йому покарання із застосовуванням зазначеної вище норми, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 390 КК України, оскільки, згідно характеристики, на яку посилається суд як на обґрунтування рішення про застосування ст. 69 КК України, засуджений ОСОБА_6 перебував на профілактичному обліку з 28.02.2020 по 28.05.2020, як схильний до вчинення злісних порушень режиму відбування покарання.

Крім того, засуджений раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме 18.11.2019 на нього накладалося дисциплінарне стягнення у виді поміщення до дисциплінарного ізолятору строком на 5 діб через вживання алкогольних напоїв, у зв`язку з цим засуджений визнавався злісним порушником режиму.

Також судом не враховано, що засуджений, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, під час відбування покарання знову вчинив новий умисний злочин.

Отже, суд першої інстанції під час винесення вироку, невірно застосував положення ст. 69 КК України та призначив покарання, що не сприяє меті виправлення засудженого, тобто застосовано закон, який не підлягає застосуванню.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання не вирішено питання щодо порядку виконання вироку Богуславського районного суду від 20.03.2019, яким ОСОБА_6 засудженого за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі, та при призначенні покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 390 КК України, не взято до уваги того, що засуджений на момент винесення вироку остаточно не відбув покарання у виді 4 днів позбавлення волі за вироком Богуславського районного суду від 20.03.2019.

Тобто судом першої інстанції при винесені оскаржуваного вироку також і не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме не застосовано ч. 1 ст. 71 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 , вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 3 ст. 390 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Богуславського районного суду Київської області від 20.03.2019, остаточне покарання за цим вироком визначити у виді 2 років 2 днів позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що злочин, за який ОСОБА_6 визнано винним оскаржуваним вироком від 24.01.2022, вчинений ним 22.12.2020, тобто після постановлення відносно нього вироку Богуславським районним судом Київської області від 20.03.2019 та в період невідбутого покарання за цим вироком у виді 4 років позбавлення волі.

При цьому, запобіжний захід у виді тримання під вартою у оскаржуваному кримінальному провадженні йому не обирався. З вироку Богуславського районного суду Київської області від 20.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_6 строк відбуття покарання почав рахуватись з 28.01.2018, тобто, на час ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_6 відбув частину покарання за попереднім вироком - 3 роки 11 місяців 26 днів, отже невідбута частина покарання, станом на час ухвалення оскаржуваного вироку, склала 4 дні.

Отже, місцевим судом при призначені покарання ОСОБА_6 не враховано те, що останній, станом на момент вчинення злочину (22.12.2020) та на момент ухвалення вироку (24.01.2022), не відбув повністю покарання за вироком Богуславського районного суду Київської області від 20.03.2019, тобто не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме не застосовано ч. 1 ст. 71 КК України, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Крім цього, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України свого рішення не обґрунтував та не надав належної оцінки особі винного.

Так, ОСОБА_6 раніше судимий за злочин проти життя та здоров`я, а саме за вбивство через необережність, який вчинений ним у стані алкогольного сп`яніння, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на час ухвалення оскаржуваного вироку відбував покарання у місцях позбавлення волі реально, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний нетяжкий злочини.

При цьому суд першої інстанції зазначив у своєму вироку про наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття, також визначивши пом`якшуючими обставинами його активне сприяння розкриття злочину, проте не врахував, що відповідно до показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були допитані у суді, вони самостійно виявили ОСОБА_6 вдома, де він пояснив, що вжив спиртне, а тому заснув і своєчасно не повернувся в колонію.

Більше того, вживання ОСОБА_6 алкоголю під час вчинення злочину (ухилення від відбування покарання у виді позбавлення волі) вказує на наявність в його діях обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Проте суд при призначенні покарання взагалі не врахував вказану обставину як обтяжуючу.

Отже, покарання призначене ОСОБА_6 за попереднім вироком у виді реального позбавлення волі, яке було вчинене в стані алкогольного сп`яніння, не досягло своєї мети щодо виправлення засудженого та призначення останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

За таких обставин, вважає, що не застосування судом положень ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 та застосування ст. 69 КК України призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, і такі порушення закону України про кримінальну відповідальність тягнуть за собою скасування вироку.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала апеляційні скарги прокурора у провадженні - ОСОБА_7 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , а саме лише в частині неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_6 28.01.2021 року відбув частину невідбутого покарання за попереднім вироком у виді 4 днів позбавлення волі, у зв`язку з чим підстав для застосування ст. 71 КК України не має, а також заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 проти поданих апеляційних скарг, дослідивши за клопотанням прокурора матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у неповерненні його, як особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду, до місця відбування покарання, що відповідає юридичній кваліфікації діянняза ч. 3 ст. 390 КК України,перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки стороною обвинувачення вирок суду в цій частині не оскаржується.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання, то вони є непереконливими.

Згідно ст.cт. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, а також дані про особу обвинуваченого, який виправився і на даний час позитивно характеризується за місцем відбування покарання, є інвалідом 3 групи, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням всіх цих даних та наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 , на підставі ст. 69 КК України, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 390 КК України, а саме у виді штрафу.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з урахуванням як конкретних обставин провадження, які вказують на те, що ОСОБА_6 було надано дозвіл на короткочасний виїзд за межі установи відбування покарання у зв`язку зі смертю його матері, що звичайно не могло не вплинути на його психологічний стан, та, як вказав сам ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду, він був у пригніченому стані і погано себе почував через втрату близької людини, через що його вчасне неповернення до установи відбування покарання було зумовлено не будь-якими діями з намірами ухилення від подальшого відбування покарання, а виключно внаслідок втрати близького родича, на що вказує і те, що ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання, коли за ним прибули працівники виправної установи, і ніяких протиправних дій чи опору, задля неповернення до місця відбування покарання, не вчиняв, так і тих даних про особу ОСОБА_6 , які свідчать про те, що він не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра, фактично позитивно характеризується за місцем відбування покарання, а також того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому.

При цьому, як слідує з наявної у матеріалах кримінального провадження характеристики Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» від 23 грудня 2020 року, виданої щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , яка була досліджена під час апеляційного розгляду, засуджений ОСОБА_6 міру покарання відбуває з 28.01.2018 року. За час перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор (№13)» характеризувався посередньо, вимог режиму утримання не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. У державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» відбуває покарання з 09.08.2019 року. За період перебування в колонії засуджений ОСОБА_6 один раз допустив порушення режиму утримання, а саме вживання спиртних напоїв, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та був поміщений до ДІЗО установи. На даний час характеризується посередньо заохочень не має, стягнення було погашене в законному порядку. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Намагається виконувати законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті ПРаТ «Вентиляційні системи», дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Намагається виконувати роботу з самообслуговування, необхідних навичок для цього не має. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Засуджений ОСОБА_6 не допускає порушень, вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Із рідними та близькими підтримує зв`язки шляхом телефонних розмов, побачень. Перебував на профілактичному обліку установи з 28.02.2020 р. по 28.05.2020 р., як схильний до вчинення злісних порушень режиму тримання.

Зазначені конкретні обставини провадження та дані про особу ОСОБА_6 колегія суддів вважає такими, що свідчать про значні позитивні зміни у поведінці обвинуваченого, що він зробив належні висновки і став на шлях виправлення, та відповідно визнає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений може бути виправлений без ізоляції від суспільства, з призначенням йому, на підставі ст. 69 КК України, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 390 КК України, а саме у виді штрафу, у зв`язку з цим, правильними.

При цьому, всупереч тверджень апелянтів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи доводи сторони обвинувачення в цій частині безпідставними.

Так, за змістом ст. 66 КК України, щире каяття знаходить свій прояв не лише у вербальному висловленні критики своєї поведінки, а й у діях, що характеризують бажання винної особи виправити ситуацію, що склалась.

А, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 під час судового розгляду в повному обсязі визнав свою провину у вчиненому та запевнив, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись, а активне сприяння розкриттю злочину виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття. Отже, на переконання колегії суддів, зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а у апеляційних скаргах сторони обвинувачення переконливі доводи на спростування висновків суду в цій частині відсутні.

При цьому необхідно зазначити, що аналіз усіх даних про особу ОСОБА_6 , які були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку, а також та обставина, що з часу вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення - 22.12.2020 року ним будь-яких протиправних дій не здійснювалось, дає колегії суддів підстави для висновку про його стійке бажання виправитись і безпечність його для суспільства, та можливість його виправлення і без поміщення до місць позбавлення волі.

Більш того, як в ході досудового слідства, так і в суді першої та апеляційної інстанцій, обставин, які б свідчили про те, що обвинувачений становить істотну небезпеку для суспільства не встановлено та не наведено таких даних і в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, а їх загальне посилання на ступінь суспільної небезпеки злочину, який відноситься до кримінальних правопорушень проти правосуддя, само по собі не вказує на відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України та м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання.

Поряд з цим твердження в апеляційній скарзі прокурора про неврахування судом обтяжуючої покарання ОСОБА_6 обставини, як то - вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає безпідставними, адже обставин, які обтяжують його покарання, під час досудового розслідування встановлено не було і така обставина в обвинувальному акті йому не інкримінувалась.

Інших доводів в обґрунтування необхідності призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 69 КК України, стороною обвинувачення в апеляційних скаргах не наведено.

Враховуючи всі вказані вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуваннямнаявності декількох пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин, а саме: його щиросердного розкаювання в скоєному та активного сприяння розкриттю злочину, та тих даних про його особу, які свідчать про значні позитивні зміни у його поведінці, що він зробив належні висновки і став на шлях виправлення, та відповідно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_6 більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 390 КК України, а саме у виді штрафу.

З урахуванням же того, що, відповідно до повідомлення начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» від 22.02.2022 року, ОСОБА_6 , 1977 року народження, засуджений 20.03.2019 року Богуславським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 28.01.2022 року по відбуттю строку покарання, то відсутні і підстави для застосування положень ст. 71 КК України, про що ставиться питання в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, яке до того ж в цій частині прокурором під час апеляційного розгляду і не було підтримано.

З огляду на викладене вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, а покарання достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 без змін, а апеляційні скарги прокурора у провадженні - ОСОБА_7 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у провадженні - ОСОБА_7 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24 січня 2022 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

____________________ ___________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3