ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 630/340/22 (1-кс/630/88/22) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/700/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Валківського районного суду Харківської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 18 жовтня 2022 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 ,про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000088 від 03.09. 2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 18 жовтня 2022 року частково задоволено клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 ,про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000088 від 03.09. 2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Згідно оскаржуваної ухвали накладено арешт намобільний телефон ТМ «Xiaomi Poco X3 Pro 6», синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також на банківську картку «Універсальна» із зазначеним на ній номером НОМЕР_3 , емітентом якої є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які 13 жовтня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видала слідчому для долучення до матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 03 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
В іншій частині клопотання залишено без задоволення.
На зазначену ухвалу слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена із недотриманням норм кримінального процесуального закону України. Посилається на те, що суд в своїй ухвалі вказує на те, що третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, але подала заяву про підтримання клопотання та просила проводити судовий розгляд за її відсутності, при цьому ОСОБА_6 не була сповіщена про дату та час судового розгляду, ніяких заяв про підтримку клопотання та про розгляд за її відсутності не надавала. Добровільну видачу майна, яке ніби то належить їй, працівниками поліції ОСОБА_6 здійснила під тиском, без ознайомлення зі своїми правами, як третьої особи, їй не було роз`яснено, що саме підтверджує це майно в якості доказів. Будь-який документів, що підтверджують право власності на майно ОСОБА_6 , конкретних фактів ф доказів, які б свідчили про володіння, користування чи розпорядження цим майном прокурором не надано. Крім того, вказує, що відсутні будь-які матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, що саме у ОСОБА_6 необхідно арештувати майно і взагалі не зрозуміло, як у цьому кримінальному провадженні з`явилась громадянка ОСОБА_6 , які відносно неї проводились слідчі дії, який процесуальний статус вона має та як вона опинилась 13.10.2022 у відділенні поліції №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.

Прокурор та представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, були належним чином повідомлені засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися. Прокурор надав до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційну скаргу без його участі. Власник майна ОСОБА_6 причин неявки суду не повідомив. Під час телефонного повідомлення про дату та час та місце розгляду справи представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , останній повідомив про те, що власник майна ОСОБА_6 не має можливості прибути у судове засідання, а також не має можливості бути присутньою в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, власника майна, а також її представника - адвоката ОСОБА_7 , оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СВ відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 0000088 від 03 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на: мобільний телефон ТМ «Xiaomi Poco X3 Pro 6», синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також на банківську картку «Універсальна» із зазначеним на ній номером НОМЕР_3 , емітентом якої є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які ОСОБА_6 добровільно видала працівникам поліції, та визначити місце зберігання вказаного майна в камері схову речових доказів відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області..

В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що в провадженні СВ відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 0000088 від 03 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні 13 жовтня 2022 року ОСОБА_6 добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон ТМ «Xiaomi Poco X3 Pro 6», синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , та банківську картку «Універсальна» із зазначеним на ній номером НОМЕР_3 , які слідчим були оглянуті та визнані речовими доказами. Вказані речі мобільний телефон і банківська карта мають істотне значення, оскільки за їх допомогою було здійснено заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 . Тому накладення арешту на вказане вище майно сприятиме забезпеченню доказової бази у кримінальному провадженні, так як це майно має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.
Постановляючи рішення, про часткове задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції таке рішення мотивував тим, що мобільний телефон і банківська картка являються речовими доказами у кримінальному провадженню, та зберегли на собі сліди злочину або можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчий суддя зазначив, що накладення арешту на предмети, які є речовими доказами по кримінальному провадженню, дозволить стороні обвинувачення здійснити повне, об`єктивне та неупереджене досудове розслідування з метою встановлення об`єктивної істини по суті, в тому числі шляхом призначення і проведення необхідних судових експертних досліджень. Отже враховуючи, що вилучене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, дійшов висновку про необхідність накладення на нього арешт для проведення подальших процесуальних та слідчих дій.
Щодо вимоги прокурора про визначення місця зберігання речового доказу, слідчий суддя зауважив, що положення КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Відомості клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майнаознакам речових доказів, оскільки воно може містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав, для арешту мобільного телефону ТМ «Xiaomi Poco X3 Pro 6», синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , та банківської картки «Універсальна» із зазначеним на ній номером НОМЕР_3 , емітентом якої є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не ґрунтуються на матеріалахсправи.

Зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було доказом вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більш того, постановами слідчого від 13.10.2022 майно, а саме: мобільний телефон ТМ «Xiaomi Poco X3 Pro 6», синього кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 та та банківська картка «Універсальна» із зазначеним на ній номером НОМЕР_3 , емітентом якої є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000088 від 03 вересня 2022 року (а.с. 9, 15).
Крім того, відомості щодо кваліфікації злочину, які внесено до ЄРДР не є остаточними, оскільки пов`язані з попередньою кваліфікацією дій, які можуть в подальшому уточнюватись.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді першої інстанції щодо необхідності накладення арешту майно, який є на цьому етапі належним заходом забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його ефективності, як того вимагають норми ст. 2 КПК України.
Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі представник власника майна також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представником не надано та колегією суддів не встановлено.
Крім цього, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
Колегія суддів бере до уваги, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення відповідних експертиз, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Власнику майна належить роз`яснити, що у подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.
За таких обставин, оскаржувана ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді