ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/194/23 Справа № 695/2882/21 Категорія: ч. 2 ст.286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси за апеляційною захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Золотоноша Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особи з інвалідністю третьої групи, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк покарання обчислюється з дати приведення вироку до виконання та затримання засудженого ОСОБА_8 .

В строк покарання враховане попереднє затримання ОСОБА_8 з 16.08.2021 по 17.08.2021 року, з урахуванням ст. 72 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 400 000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертиз на загальну суму 14415,48 грн..

Скасований арешт на автомобіль «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.08.2021.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 16.08.2021 близько 08.45 год., керуючи вантажним автокраном марки ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Золотоноша по вул. Шевченка зі сторони центру міста в напрямку до вул. Черкаська, в порушення вимог п.п. 2.3. б), 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека, продовжив рух, та проїжджаючи навпроти адміністративного приміщення Золотоніського міськрайонного суду, який знаходиться по вул. Шевченка 76 в м. Золотоноша Черкаської обл., скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху зазначеного вище транспортного засобу.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме: черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепа. Забою речовини головного мозку та мозочка, крововиливів під м`які тканини голови, саден, синця голови, крововиливів в білкову оболонку лівого ока, травми лівої верхньої кінцівки у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки з вивихом лівої променевої кістки, садна на верхніх та нижніх кінцівках та була госпіталізована доставлена до КНП « Золотоніська багатопрофільна лікарня», де ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 09.30 год. померла при наданні медичної допомоги.

Згідно з висновком експерта № 1206/21-23 від 09.09.2021 порушення правил безпеки дорожнього руху водієм вантажного автокрану марки ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме вимог пунктів 2.3. б), 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_14 ..

Не погоджуючись з вироком районного суду в своїй апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік. При цьому зауважує, що місцевим судом не враховані вимоги ст.66 КК України, а саме дві пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Враховані судом обставини, що позитивно характеризують ОСОБА_8 та двох пом`якшуючих покарання обставин, для суду, виявилось недостатнім для звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Вважає, що позиція потерпілих щодо міри покарання є важливою, але не може бути визначальною. Суд, призначаючи покарання у даній справі, справедливо зазначив, що злочин вчинений ОСОБА_8 є тяжким, але судом не враховано факт його вчинення у формі необережності. Дана обставина, в силу ст.65 КК України, також підлягає врахуванню.

Також, суд до пом`якшуючих покарання обставин не відніс:

1)намагання допомогти потерпілій відразу після ДТП, оскільки першим що обвинувачений зробив після наїзду, це побіг до неї, щоб надати допомогу та викликати швидку;

2)вжиття заходів для відшкодування шкоди, оскільки відсутність часткового відшкодування, спричинене лише відсутністю такого бажання у потерпілої сторони;

3)визнання вини також є тією обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки значно зменшує витрати держави на проведення розслідування та розгляд справи та показує ставлення останнього до вчиненого.

Хоча судом й зазначено, але в недостатній мірі враховано наступні обставини:

1. ОСОБА_8 являється особою з інвалідністю 3 групи з дитинства довічно.

2.Має на утриманні неповнолітню доньку.

3.Підсудний раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Вказане свідчить про законослухняну поведінку особи протягом всього життя. Тобто за 56 років життя, більше 30 з яких останній керує автомобілем, останній, правопорушень не вчиняв.

4)Не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, що свідчить про відсутність у нього будь-якої антисоціальної поведінки, алкогольними та наркотичними засобами ОСОБА_8 не зловживає.

5)Характеристики, як за місцем роботи, так і за місцем проживання характеризують його виключно з позитивного боку, як старанного працівника та доброзичливу людину.

6)Наявність постійного місця роботи. Незважаючи на ту обставину, що потерпілі не бажали примирення на отримання часткового відшкодування, мій підзахисний не сидів склавши руки та після дорожньо-транспортної події, влаштувався на роботу за для відшкодування шкоди та утримання власної сім`ї.

Вказане підтверджує можливість виправлення особи без ізоляції його від суспільства та, аж ніяк інакше.

7)Одружений та має повнолітнього сина. Вказане свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, що в свою чергу підтверджує ту обставину, що для недопущення вчинення нових правопорушень, немає необхідності відправляти його у місця позбавлення волі.

8)Щире каяття обвинуваченого, підтверджується його виступом в судових дебатах і показами наданими у ході судового розгляду, а також листами, які останній направив на адресу потерпілих.

9)Активне сприяння полягало в активній участі в слідчих діях, навіть без участі захисника, забезпечення транспорту для слідчого експерименту, добровільним та правдивим повідомлення слідчого щодо обставин події тощо.

Крім того судом не враховані наступні обставини.

4.Необережність вказаного кримінального правопорушення (у формі недбалості), про що йшла мова вище.

5.Відсутність порушення швидкісного режиму, адже водій їхав на меншій швидкості (38 км/год) ніж дозволено у населеному пункті, не проявляв будь - якого іншого умисного нехтування правил дорожнього руху, відсутність зухвалої їзди тощо.

6.Факт обмеженої видимості, через підвісний гак, що значно зменшував можливість виявити небезпеку, та наявність поряд автомобіля, який збільшуючи швидкість, здійснював випередження обвинуваченого безпосередньо перед померлою, що не давало підстав вважати, що на пішохідному переході знаходиться людина.

Таким чином, у розпорядженні суду наявний ряд обставин, що пом`якшують покарання та низка обставин, що за своєю суттю мають трактуватися на користь обвинуваченого, як під час визначення міри покарання, так і для застосування ст. 75 КК України.

Враховуючи те, що поряд з вказаними обставинами, відсутні будь-які обтяжуючі покарання обставини, не зрозуміло з яких підстав суд прийшов до висновку про те, що мій підзахисний не зможе виправитися без ізоляції його від суспільства.

Вважає, що ОСОБА_8 під час допиту, виступу у дебатах, поведінці під час досудового розслідування та суду, а також намагаючись частково відшкодувати збитки довів те, що виправлення його можливе без ізоляції від суспільства однак, суд безпідставно не застосував ст. 75 КК України, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме не застосував норму, яка підлягала до застосування.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора та потерпілих, які просили вирок суду залишити без змін, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України вірно, що не оспорюється в апеляційній скарзі.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно і також не оспорюється в поданій апеляційній скарзі.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про пом`якшення призначеного покарання, а саме призначення Киві покарання не пов`язаного з позбавленням волі не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , місцевий суд в межах Особливої частини, дотримуючись Загальної частини КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким кримінальним правопорушенням, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, що свідчить про його відношення до скоєного, на спеціальних обліках не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, є особою з інвалідністю ІІІ групи, працюючий, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, враховано також намагання частково відшкодувати завдану шкоду, відсутність обставини, що обтяжує покарання та наявність пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Отже, з урахуванням викладених обставин, даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_15 можливо лише при призначенні покарання на певний строк, при цьому призначивши Киві мінімальне основне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі та додаткового покарання у виді 3 років позбавлення права керування транспортними засобами, яке є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Місцевим судом було враховано низку обставин при визначенні розміру та виду покарання, що є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно із приписами ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більш як 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, Киву визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, який згідно з вимогами ст.12 КК є тяжким злочином.

Приділяючи увагу позитивній характеристиці обвинуваченого, щирого каяття, активному сприянню розкриттю кримінального правопорушення, який ініціював відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючої покарання обставини, наявність пом`якшуючих покарання обставини, колегія суддів враховує позицію потерпілих, які наполягали на реальному позбавленні волі обвинуваченого, а також звертає увагу на тяжкі наслідки, що настали від кримінального правопорушення, загибель молодої жінки, діти якої залишились без материнського піклування, які є непоправними, тому відсутні підстави для застосування вимог ст.75 КК України, а покарання саме в такому розмірі є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів в розумінні положень ст.50 КК України.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи вид та мінімальний строк покарання обвинуваченому, місцевий суд в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча вчинений з необережності, проте класифікується, як тяжкий злочин, основною причиною його вчинення стало грубе порушення ОСОБА_16 вимог ОСОБА_17 , а саме: не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека, продовжив рух, скоїв наїзд на пішохода, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла в лікарні при наданні медичної допомоги.

Крім того колегія суддів враховує, що Кива, керуючи автокраном, в людному місці з достатньо жвавим рухом, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, був не уважним, не зупинився щоб надати дорогу пішоходам. Саме дії ОСОБА_15 перебувають в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_14 .

Місцевим судом при визначенні розміру і виду покарання ОСОБА_18 в достатній мірі враховані конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу ОСОБА_15 , непоправні наслідки, думку потерпілих, які у своїй сукупності дають обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді ізоляції від суспільства з призначенням мінімального строку, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Ураховуючи викладене, при призначенні основного покарання у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання, районний суд не вийшов за межі своїх дискреційних повноважень.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Доводи зазначені захисником в апеляційній скарзі, які на думку останнього є підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_18 покарання були в достатній мірі враховані судом під час визначення виду та розміру покарання, однак дані обставини, характеризуючи дані обвинуваченого не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується із рішенням суду про зменшення суми цивільного позову до 400 000 гривень. З приводу стягнення моральної шкоди з обвинуваченого саме в такому розмірі рішення суду є обґрунтованим та мотивованим.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Підстав для пом`якшення покарання, як на цьому наполягає захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом вимог статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного Киві остаточного покарання в мінімальному розмірі у виді позбавлення волі строком на 3 роки з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя

Судді -