печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою ОСОБА_1 , на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2022 у провадження Печерського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000101 від 25.05.2022.

В обґрунтування своїх доводів скаржник вказує, що не згодний з рішенням слідчого оскільки, постанова від 06.09.2022 про відмову у задоволенні клопотання про проведення допиту - є невмотивованою, звертає увагу на те що ОСОБА_1 не допитано у кримінальному провадженні № 0000101 від 25.05.2022 ні в якості потерпілого ні в якості заявника.

Скаржник в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Слідчий, рішення якого є предметом оскарження, в судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

За правилами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Вказана конституційна норма

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування потерпілим, його представником, чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Згідно ч.1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дослідивши оскаржуване рішення, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0000101 від 25.05.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

28.07.2022 ОСОБА_1 , звернувся з клопотанням у якому просив допитати його у якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000101 від 25.05.2022.

06.09.2022 постановою слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, у м. Києві ОСОБА_4. - відмовлено у задоволенні клопотання.

Зі змісту постанови вбачається, що в обґрунтування відмови в задоволенні клопотання слідчий вказав, що суб`єкт звернення не є потерпілим у кримінальному провадженні.

За встановлених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого, які викладені в постанові та вважає, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч. 2. ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, так як постанова містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття, їх обґрунтування, а вимоги скаржника не містять обґрунтованих підстав для вчинення вказаних ними у клопотанні дій, з огляду на наступне.

Відповідно до положень Глави 20 КПК України, така слідча дія як допит - передбачає допит свідка, потерпілого та підозрюваного.

Разом з тим, чинним кримінально процесуальним законодавством, а саме ст. 60 КПК України, не передбачено право заявника звертатися з клопотаннями у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя приймає до уваги документи поданні скаржником на підтвердження своєї позиції, а саме ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.10.2022, згідно якої скаргу ОСОБА_1 , на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, у м. Києві ОСОБА_4 від 30.07.2022 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000101 від 25.05.2022 - задоволено, а постанову скасовано.

Поряд з цим, слідчому судді не надано підтвердження про те що ОСОБА_1 , визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до положень ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Тобто слідчий не зобов`язаний, в обов`язковому порядку, задовольнити клопотання.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як зазначено в Узагальненні ВССУ від 12.01.2017 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється.

Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, заявниками не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували підставою для скасування постанови.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, у м. Києві ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_2