Провадження № 11-кп/4823/350/23
Категорія - ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000158, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, інваліда 3 групи, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 294 грн. 84 коп. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись з вироком суду, через суворість, просить змінити його та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст.. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі не було враховано час, який пройшов з моменту вчинення злочинів і він перестав бути суспільно небезпечним через розуміння ним своєї поведінки та стану здоров`я. Також вважає, що місцевим судом не було враховано в якості пом`якшуючих обставин його активне сприяння розкриттю злочину та відсутність тяжких наслідків від кримінального правопорушення. Крім того, вказує, що має соціальні зв`язки за місцем проживання, де мешкає разом з тіткою, яка йому допомагає в побуті через стан його здоров`я.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з особою, щодо якої у даному провадженні винесено вирок, у невстановлений органом досудового розслідування час та у невстановленому органом досудового розслідування місці, придбали з метою збуту речовину, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - маковою соломою загальною масою 3 671 г, що є великим розміром, дві пляшки з рідиною загальною масою 22,808 г, які містять у собі особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, загальна маса якого, у перерахунку на суху речовину, становить 1,07 г, що є великим розміром, та з метою подальшого виготовлення наркотичних засобів прекурсор - ангідрид оцтової кислоти масою 36,751 г, що є особливо великим розміром, які перевезли до приміщення гаражу № НОМЕР_1 автокооперативу № НОМЕР_2 у м. Чернігові по вул. Мстиславській, який ОСОБА_8 та особа, щодо якої у даному провадженні винесено вирок, орендували для зберігання з метою збуту придбаного ними наркотичного засобу.

Згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, опій (ацетильований опій) та макову солому (таблиця 1, список 1) віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, а ангідрид оцтової кислоти віднесено до прекурсорів, стосовно яких встановлено заходи контролю (таблиця 4, список 1).

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвиунваченого в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується доводів сторони захисту про призначення ОСОБА_8 занадто суворого покарання, то вони є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції не дотримані в повній мірі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого - його вік, освіту, тяжкий стан його здоров`я, що він не працює, сімейний стан обвинуваченого, формально позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, що він раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд визнав щире каяття та стан здоров`я обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, у судовому засіданні не встановлено.

3 урахуванням вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, пов`язаного з позбавленням волі, що, на переконання суду першої інстанції, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також буде відповідати меті покарання.

Разом з цим, суд першої інстанції не перевірив доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості застосування положень ст. 69 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Однак, в ході апеляційного розгляду такі доводи знайшли своє підтвердження та колегія суддів визнала їх слушними з огляду на наступне.

Наведені у вироку обставини були недостатньо враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Крім зазначених у вироку обставин колегія суддів враховує, що з часу вчинення кримінального правопорушення минув тривалий термін (дев`ять років), на протязі якого ОСОБА_8 не вчиняв нових злочинів, після його затримання, не перебуваючи під вартою, дотримувався встановлених обмежень та не намагався уникнути відповідальності, щиро розкаявся і наведені обставини свідчать про усвідомлення ним своєї протиправної поведінки та відповідних висновків.

Також, судова колегія суддів додатково звертає увагу на тяжкий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , що дана обставина обґрунтовано визнана судом першої інстанції пом`якшуючою покарання, оскільки у зв`язку з інвалідністю, тяжкими хронічними хворобами, перенесеними операціями, значно зменшився ступінь його суспільної небезпечності.

Суд погоджується з думкою апелянтів, що за наявності кількох пом`якшуючих обставин, зокрема, щирого каяття у вчиненому і стану здоров`я обвинуваченого, можливо було суду першої інстанції розглянути питання про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, чого він не зробив.

Так, згідно діючого законодавства, покарання має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час призначення покарання.

Враховуючи всі обставини, які були встановлені як в ході судового розгляду в суді першої інстанції, так і безпосередньо під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції реальне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не відповідає, як принципу співмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й не узгоджується з принципами гуманізму і справедливості, виходячи з фактичних обставин вчинених обвинуваченим злочинів.

Діючим законодавством передбачено можливість призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України, з урахуванням правил, визначених в ст. 69 КК України.

Згідно вимогам ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої ОСОБА_8 не уникав, враховуючи поведінку обвинуваченого за період кримінального провадження, його вік, те, що він щиро розкаявся у вчиненому, тяжкий стан його здоров`я, сплин тривалого часу після вчинення злочинів, та те, що за цей час обвинувачений не вчинив нові кримінальні та/або адміністративні правопорушення і хоча інкриміновані йому кримінальні правопорушення відносяться до сфери незаконного обігу наркотичних засобів та становить підвищену суспільну небезпеку, однак в результаті дій обвинуваченого не настало тяжких наслідків, а тому, колегія суддів вважає, що дані обставини пом`якшують покарання ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Зазначені обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, свідчать про те, що призначення з урахуванням ст. 69 КК України покарання, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цих статей, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, забезпечить досягнення закріплених у ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання, виходячи з принципу індивідуалізації покарання.

Крім цього, при сукупності вищенаведених обставин, на думку суду, є переконливими доводи сторони захисту щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вище зазначені дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

На переконання колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин у кримінальному провадженні у їх сукупності та таким, що відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Таке покарання відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, судом першої інстанції при розгляді вказаного кримінального провадження, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ст. 69 та ст. 75 КК України), у зв`язку з чим, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 311 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4