Дата документу 30.01.2023 Справа № 330/1022/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 330/1022/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/326/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 30 січня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 7 грудня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радивонівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

15 березня 2018 року, приблизно о 19 годині, ОСОБА_8 , знаходячись на кладовищі, розташованому по вул. Шевченка в с.Радивонівка Якимівського району Запорізької області, маючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення, діючи умисно всупереч моральним нормам суспільства відносно поваги до померлих осіб, а також до місць їх поховання, передбачаючи, що своїми діями спричинить моральні страждання родичам померлої особи, застосувавши фізичну силу, звалив і пошкодив пам`ятник і надмогильну плиту та незаконно заволодів металевими трубами у кількості двох штук та металевим швелером, які були розташовані під пам`ятником на могилі ОСОБА_9 , чим порушив структурну цілісність місця захоронення померлої особи, здійснивши тим самим наругу над могилою і спричинивши таким чином моральну шкоду потерпілій ОСОБА_10 та майнову шкоду на суму 5030 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденими трубами і швелером на свій розсуд, продавши їх, чим збагатився на 200 гривень.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 7 грудня 2021 року:

ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, і йому призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 на період іспитового строку обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покладено на ОСОБА_8 на період іспитового строку обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_8 ухвалено не обирати.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В спільній апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не погоджуються з оскаржуваним вироком, просять його скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що судом не встановлено належних та допустимих доказів, які б підтверджували винні дії ОСОБА_8 та які в свою чергу були б спрямовані на умисне пошкодження могили ОСОБА_9 з метою подальшого заволодіння металевими виробами.

Так, обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи через цвинтар, він впав на пам`ятник, частково пошкодивши його, але при цьому будь-яких умисних дій на його руйнацію або заволодіння будь-якими речами із могили не вчиняв. Суд не надав об`єктивної оцінки факту перебування мобільного телефону обвинуваченого біля могили, який він загубив, коли впав п`яний на пам`ятник.

Суд безпідставно зазначив, що покази потерпілої та свідків цілком узгоджуються між собою та свідчать про встановлення вини ОСОБА_8 , навпаки їх покази свідчать про відсутність причетності обвинуваченого до умисної руйнації пам`ятника померлого ОСОБА_9 , викрадення металевих виробів з-під пам`ятника. Суд безпідставно відкинув покази свідка ОСОБА_11 .

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні висловився на підтримку апеляційної скарги, зазначивши про не встановлення провини ОСОБА_8 . Вказав, що ОСОБА_8 загубив мобільний телефон, але це не підтверджує його провину щодо руйнування пам`ятника. Обвинувачений розпилював труби, які перебували у дворі батька, належні йому. Були свіжі місця розпилу, а розпиляні інші труби.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, апеляційний суд неодноразово здійснював заходи, скеровані на повідомлення обвинуваченого та потерпілої, які проживають на тимчасово окупованій території, однак через розпочату 24.02.2022 року військову агресію проти України доставка поштових відправлень на тимчасово окуповані території України не здійснюється, інший зв`язок з обвинуваченим та потерпілою відсутній. Про дату, час і місце апеляційного розгляду відповідно до ч. 1 ст. 12-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» обвинувачений та потерпіла були повідомлені заздалегідь, шляхом розміщення оголошення на сайті Запорізького апеляційного суду. З опублікування такого оголошення обвинувачений та потерпіла вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, з урахуванням думки учасників провадження про можливість розгляду провадження за відсутності обвинуваченого та потерпілої, вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_10 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та закріпленої ст. 22 КПК України загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судова колегія, перевіряючи доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на доводи сторони захисту, які були також предметом оцінки в суді першої інстанції, щодо недостатності доказів винуватості ОСОБА_8 , місцевий суд обґрунтовано, з посиланням на сукупність досліджених доказів за принципом достатності та взаємозв`язку доказів, відхилив позицію сторони захисту.

Так, ОСОБА_8 щодо пред`явленого обвинувачення за ч. 3 ст. 297КК України вину не визнав, пояснивши, що весною 2018 року він дійсно був на кладовищі у нетверезому стані, оскільки прийшов пом`янути свого дядька, який похований на цьому кладовищі. Коли повертався додому спіткнувся через пам`ятник від чого пам`ятник впав. Він його підняв та пішов далі. Біля пам`ятника він загубив свій телефон. Металеві труби та швелер він з кладовища не брав. Зазначив, що металеві труби він забрав з дому, а швелер взяв на старій фермі та все разом здав у пункт прийому металобрухту.

Не дивлячись на пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , вина останнього у вчиненні саме наруги над могилою, а також незаконного заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчиненого з корисливих мотивів, як обґрунтовано зазначено у вироку суду першої інстанції, підтверджується сукупністю досліджених доказів.

З показань потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що на кладовищі по вул. Шевченка в с. Радивонівка знаходиться могила її рідного брата ОСОБА_9 , який помер у 1998 році. В червні 1999 року в м. Мелітополі за її гроші зробили пам`ятник на могилу, на той момент це коштувало близько 2 000 грн. В основу пам`ятника клали металеві труби. Про зруйнування пам`ятника їй повідомили працівники поліції, які біля пам`ятника знайшли чийсь мобільний телефон. Пам`ятник лежав на землі, був зруйнований в нижній частині. В місці, де металеві труби утворювали основу (фундамент), на яких стояв пам`ятник, були ями, труби були відсутні, викопані. Зазначила, що за 10-14 днів до дня, коли їй повідомили про злочин, вона була на кладовищі, пам`ятник був цілий. Повідомила, що замість зруйнованого пам`ятника вона встановила новий, витративши близько 5 000 грн.

Допитаний свідок ОСОБА_12 пояснив, що 24.03.2018 року приблизно о 9 годині прийшов на кладовище в с. Радивонівка на могилу свого брата. В 20 метрах від могили брата розташована могила ОСОБА_13 . На огородженні могили ОСОБА_13 була зірвана хвіртка, пам`ятник лежав на землі, в нижній частині пам`ятник був зруйнований, а саме було видно, що його у основи розбили. Також з основи, на якій тримався пам`ятник, зникли металеві вироби, що його утримували від просідання. Раніше, до руйнації, він бачив з-під квітника цієї могили металеву основу для тримання пам`ятника довжиною приблизно 2 метри. Під пам`ятником він з присутніми знайшли мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору, який був розряджений. Вставивши сім-карту зі знайденого телефону в інший телефон, він зателефонував за номером, який був підписаний як « ОСОБА_14 », абонентом виявилася жінка, яка повідомила, що це абонентський номер її онука ОСОБА_15 . Через «102» він викликав наряд поліції, якому передав знайдений мобільний телефон, повідомивши кому він належить.

Згідно показань свідка ОСОБА_16 встановлено, що він був на кладовищі разом з ОСОБА_12 , де знайшли телефон, зателефонувавши, з`ясували чий він та викликали поліцію, які привезли ОСОБА_17 , який впізнав свій телефон та пояснив, що звалив пам`ятник та загубив десь на кладовищі свій телефон. Були сліди того, що щось з-під зваленого пам`ятника витягнули.

За показаннями свідка ОСОБА_18 (інспектора сектору реагування патрульної поліції Якимівського ВП) вбачається, що до чергової частини у березні 2018 року надійшло повідомлення про зруйнування пам`ятника та викрадення металевої основи пам`ятника на кладовищі в с. Радивонівка. На місці події перебували місцеві мешканці, з яких він знає ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Зі слів присутніх біля зруйнованого пам`ятника вони знайшли мобільний телефон «Нокіа», сім-картку з телефону вставили в інший, зателефонували одному з контактів, відображеному на сім-картці та з`ясували, що винайдений мобільний телефон належить ОСОБА_21 . ОСОБА_22 був зруйнований, лежав на землі, в нижній частині були видні сліди руйнування, металевої основи в землі, на якій цей пам`ятник повинен триматися, не було. Поруч були сліди волочіння, які могли утворитися від волочіння металевого кутка або швелера, також був осип іржі. Він проїхав за місцем проживання ОСОБА_17 та у присутності матері запропонував проїхати до кладовища, на що він погодився. На кладовищі у присутності односельців ОСОБА_23 зазначив, що знайдений біля пам`ятника телефон належить йому та розповів, що приблизно 5-7 днів назад у стані алкогольного сп`яніння йшов через кладовище до ОСОБА_24 та обперся на пам`ятник, від чого він завалився. Він підняв на поверхню металеві труби та швелер або металевий куток, які витягнув та забрав собі, віднісши до ОСОБА_24 , в цей момент загубив там телефон. В подальшому, металеві вироби з-під пам`ятника вони відвезли до смт. Якимівка, де продали як металобрухт.

Показами свідка ОСОБА_24 встановлено, що в один з днів у березні 2018 року, приблизно о 10 годині, ОСОБА_23 приніс до нього додому 2-3 металеві труби діаметром приблизно 4-5 см, довжиною приблизно по 3-4 м кожна, не фарбовані, старі та іржаві. ОСОБА_23 сказав, що труби з його двору, а саме з арки, на арку встановлять нові труби. Сам ОСОБА_23 пилою по металу біля двору ОСОБА_25 по вул. Центральній в с. Радивонівка розпилив ці труби на кілька частин (кожну на 2-3 фрагменти). ОСОБА_26 у них труби не прийняв через брак коштів. На їх прохання ОСОБА_27 на своєму автомобілі відвіз їх з трубами в смт. Якимівка, де ОСОБА_23 здав ці труби на металобрухт. Маса труб була приблизно 30-40 кг, ОСОБА_23 отримав приблизно 200 грн., які витратили на пальне для автомобіля ОСОБА_28 , а також придбали алкоголь, цигарки та продукти.

Допитаний свідок ОСОБА_29 показав, що у березні 2018 року на вул. Центральній в с. Радивонівка він зустрівся з ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , які попросили відвезти їх з металобрухтом на пункт прийому в смт. Якимівка. Вони одразу приїхали до двору ОСОБА_32 . ОСОБА_33 пояснив, що ОСОБА_26 не прийняв у них металобрухт через брак коштів, тому вони залишили його у дворі ОСОБА_34 , щоб не тягнути до двору ОСОБА_15 . У дворі ОСОБА_34 лежали 1 двутавровий швелер довжиною приблизно 3,5 метри, 2-3 металевих труби діаметром приблизно 40 мм, довжиною приблизно 1,8-2,1 м кожна. ОСОБА_33 пояснив, що це металобрухт ОСОБА_15 . Він своєю болгаркою розпилив швелер на 2 фрагменти. Метал у цих виробів був на вигляд старий, зі слідами землі та іржі, у нього склалося враження, що цей метал лежав у землі. Чи були на трубах сліди розпилу він не пам`ятає. На його автомобілі відвезли цей металобрухт вагою приблизно 45-50 кг на приймальний пункт в смт. Якимівка, де ОСОБА_35 та ОСОБА_36 за металобрухт заплатили приблизно 280 грн. Вони йому заправили 3 л бензину в автомобіль, на залишки коштів придбали алкоголь та продукти.

За показаннями свідка ОСОБА_37 2-3 роки назад, тобто у 2017-2018 році, у холодну пору року, але не восени та не взимку, ОСОБА_23 та ОСОБА_33 у його дворі за допомогою «болгарки» різали трубу та швелер. Труба була одна, довжиною приблизно 1,7 м, діаметром до 10 см, не нова, сірого кольору, зі слідами експлуатації, швелер був коротше труби, П-подібної форми. Трубу та швелер розрізали на дві частини. Потім ОСОБА_33 брав у нього велосипед, щоб цей металобрухт кудись відкотити з його двору. Чи був у нього ОСОБА_29 , він не пам`ятає. Звідки у ОСОБА_17 та ОСОБА_38 був металобрухт, йому невідомо. У його дворі вони різали металеві вироби один раз.

Згідно показань свідка ОСОБА_39 (реалізатора в бюро ритуальних послуг) весною 2018 року її допитував слідчий з приводу пам`ятника, пред`являв ксерокопію фотознімку зруйнованого пам`ятника. Зазначила, що на її погляд той зруйнований пам`ятник не підлягав ремонту та відновленню, оскільки він був суцільним та його було зламано. На той момент вартість аналогічного пам`ятника із його встановленням складала приблизно 5000 грн.

Як вбачається з наявної в матеріалах кримінального провадження довідки вартість нового надгробного пам`ятника станом на 24.03.2018 року становила 1900 грн. (т. 2 а.п. 32).

Свідок ОСОБА_40 показав, що у березні 2018 року, в обідній час, на вугільний склад в смт. Якимівка на автомобілі «Москвич» світлого кольору приїхав обвинувачений та продав йому приблизно за 200 грн. 2 фрагменти металевого швелеру (або двутаврового кутка) довжиною приблизно 1,5 1,7 м П-образної форми, з довжиною сторін приблизно 12 см, та 6 труб діаметром 40 мм та довжиною приблизно 1,5 м кожна. В автомобілі, окрім обвинуваченого, заходилися ще одна або дві особи, яких він достатньо добре не бачив. Металеві вироби були іржаві, але не до такого стану корозії, щоб розсипатися, було видно, що труби різані (на їх торцях були свіжі сліди відпилу), а також стан цих виробів вказував на те, що вони перебували у землі. Обвинувачений зазначив, що викопав ці вироби у с. Радивонівка.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 04.04.2018 року свідок ОСОБА_40 за худощавим обличчям, вистовбурченними вухами, залисинами та світлим волоссям впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 та пояснив, що 16.03.2018 року ця особа продала йому металеві вироби швелер та труби (т. 2 а.п. 30-31).

Показаннями свідка ОСОБА_11 (батька обвинуваченого) встановлено, що в період часу, коли по вулиці Шевченка в с. Радивонівка, де він мешкає, проводився новий водопровід, він зі своєї виноградної арки зняв металеву трубу довжиною приблизно 4 метри, діаметром приблизно 5-7 см, фарба з якої облізла та були сліди іржі. Цією трубою він пробивав під землею отвір з двору до вулиці для того, щоб підключитися до нового водопроводу. Після цього він поклав її в гараж, забув поставити на арку. Також його син ОСОБА_8 прикотив з кимось металевий виріб довжиною 3-4 м, схожий на рельс, зазначивши, що відкопав його на території колишньої ферми. Зникнення цього виробу та труби він помітив навесні, якого року не пам`ятає.

Показанням потерпілої та вказаних свідків судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

Протиріч, які є суттєвими щодо обставин події, у показаннях потерпілої та свідків не вбачається, їх свідчення є логічними, послідовними, такими, що доповнюють одні одного, в цілому узгоджуються між собою та не містять істотних суперечностей щодо обставин кримінального провадження, а тому посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що їх покази свідчать про відсутність причетності обвинуваченого до умисної руйнації пам`ятника та викрадення металевих виробів з-під нього, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність показань потерпілої та вказаних свідків районний суд не встановив.

Не наведено таких підстав стороною захисту і в ході апеляційного розгляду.

При цьому, місцевий суд обґрунтовано поставився критично до показань свідка ОСОБА_11 , оскільки вони не відповідають як свідченням потерпілої, так і показанням інших допитаних свідків.

Наявна в матеріалах кримінального провадження довідка в.о. Радивонівського старости № 122 від 04.08.2020 року про те, що роботи з капітального ремонту водопроводу по вул. Шевченка в с. Радивонівка проводилися з жовтня по грудень 2015 року та з березня по липень 2016 року, підключення абонентів відбувалося до 01.11.2016 року та з березня до 01.09.2017 року, з урахуванням показань свідків, також не є безсумнівним доказом на підтвердження невинуватості ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині (т. 2 а.п. 148).

На переконання колегії суддів, свідчення ОСОБА_11 , який є батьком обвинуваченого, були спрямовані з метою допомогти його сину ОСОБА_8 уникнути кримінальної відповідальності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного відхилення районним судом показань свідка ОСОБА_11 слід визнати непереконливими.

Вина ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині також підтверджується й сукупністю письмових доказів.

За протоколом огляду місця події від 24 березня 2018 року з фототаблицею до нього підтверджується місце вчинення кримінального правопорушення, яким є могила ОСОБА_9 , розташована на території кладовища по вул. Шевченка в с. Радивонівка Якимівського району, біля якої виявлено повалений надгробний пам`ятник, який розбито, виявлені сліди, схожі на те, що основа пам`ятника вилучена з могили (воронка та рихлий ґрунт), основа для пам`ятника відсутня, також виявлений та вилучений непрацюючий мобільний телефон «Нокіа» і сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» (т. 2 а.п. 18-21).

Згідно протоколу огляду мобільного телефону «Нокіа» і сім-картки оператора мобільного зв`язку «Київстар» від 04.04.2018 року встановлено, що зазначений телефон знаходиться у непрацездатному стані, встановлено його ІМЕІ-номер, за допомогою іншого телефону встановлені контакти абонента, що містяться на сім-карті (т. 2 а.п. 22-25).

Речовим доказом мобільним телефоном «Нокіа», який належить обвинуваченому ОСОБА_8 , вилученим під час проведення огляду місця події, який відповідно до показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 був виявлений ними біля поваленого пам`ятника на могилі ОСОБА_9 .

Слід звернути увагу, що під час огляду вказаного мобільного телефону в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив належність цього телефону йому.

Наведені докази у своєму логічному зв`язку вказують на доведення провини ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 297 КК України при обставинах, встановлених судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що сам обвинувачений ОСОБА_8 не спростовував факту пошкодження ним могили.

При цьому сукупність досліджених доказів вказують на невидковість руйнування, а характеризуються умисними діями, скерованими на заволодіння металевими виробами, що утворювали саме фундамент пам`ятника.

З огляду на викладене, твердження сторони захисту про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що дії ОСОБА_8 були спрямовані на умисне пошкодження могили ОСОБА_9 , є надуманими та спрямованими на уникнення обвинуваченим від відповідальності за свої дії.

Положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Колегія суддів зазначає, що стороною захисту не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх тверджень про недопустимість досліджених в судовому засіданні доказів та недоведеність вини ОСОБА_8 .

В свою чергу, колегією суддів не встановлено порушень вимог КПК України під час досудового розслідування, які б вказували на недопустимість досліджених в судовому засіданні доказів, або ж на неправомірність самого досудового розслідування.

Перелічені у вироку докази є допустимими та відповідають критерію достатності, чому місцевий суд надав оцінку у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями потерпілої та інших свідків, а також письмовими доказами, які узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 .

Перелічені у вироку докази переконують колегію суддів в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, за встановлених місцевим судом обставин.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 в межах заявлених апеляційних вимог, виконуючи приписи ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції, тому залишає апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю, а вирок місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 7 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 297 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4