Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2624/22
Провадження №: 1-кп/332/236/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2022 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

встановив:

01 лютого 2022 року приблизно о 13 годині, ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, через незачинені двері проник до житлового будинку АДРЕСА_2 , де діючи з корисливих мотивів, з поверхні печі, яка розташована в кімнаті будинку, таємно викрав чавунне пічне лиття на дві конфорки, без кілець, розмірами 75x44 см, вартість якої, згідно висновку експерта № СЕ-19/108-22/2991-ТВ від 22.02.2022, складає 749 гривень 67 копійок. Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, розкаявся, пояснивши про обставини вчиненого згідно з обвинувальним актом, а саме, що на початку лютого 2022 року, у денний час, він з будинку АДРЕСА_2 викрав чавунне пічне лиття, яке в подальшому у нього було вилучено співробітниками поліції та повернуто потерпілому. З висновками товарознавчої експертизи щодо вартості викраденого майна згоден. У вчиненому розкаявся, просив суд суворо не карати, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 , який про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явилися, надав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, цивільний позов подавати відмовляється.

В зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та обставин його вчинення відповідно до обвинувального акту, враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Як вбачається з формулювання обвинувачення, дії ОСОБА_4 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
В той же час, згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.09.2020 року (справа № 591/4366/18, провадження № 51-1122кмо20), єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.
Отже, лише за таких обставин, така форма множинності злочинів, як повторність, за відсутності обвинувального вироку суду стосовно особи за раніше вчинений злочин, якщо такі епізоди розглядаються судом в одному кримінальному провадженні, узгоджується з положеннями ст. 62 Конституції України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 визнається таким, що не має судимості та про необхідність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, виключивши з обвинувачення ОСОБА_4 посилання на існування кваліфікуючої ознаки «повторності».
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, не працевлаштований (безробітний), утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра КНП «Василівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» не перебуває та за медичною допомогою до зазначених лікарів не звертався; за місцем фактичного проживання характеризується формально-позитивно.

Обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України.

Обставин, які згідно зі ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, суд вважає доцільним призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті 185 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Зазначене покарання суд вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст.69 КК України, тобто призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією відповідної статті КК України, суд не вбачає.

Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст.131 КПК України, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 під час досудового розслідування і судового провадження не обирався і підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Витрати на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні на підставі ч.2 ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349,366-371,373-376,395,532 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно з ч.1 ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

-один слід папілярного узору руки, який упакований в спеціальний пакет № 2701413; дактилокарти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які упаковані в спеціальний пакет №2701414, які передані на зберігання до камери схову Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області - знищити.
-чавунну плиту з печі твердого опалення (чавунне пічне лиття) розмірами приблизно 75х44 см, товщина металу приблизно 1 см, яку передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - залишити в розпорядженні ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи за СЕ-19/108-22/2991-ТВ від 22.02.2022 в розмірі 343,24 гривень; судової трасологічної експертизи за № СЕ-19/108-22/2571-Д від 16.02.2022 в розмірі 1201,34 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1