КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3592/2022 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
№ 759/4678/22
Категорія КК: ч. 1 ст. 389 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яроповичі Андрушівського району Житомирської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019 за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеженням волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 травня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним в ухиленні від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, за наступних обставин.

Згідно вироку, 29.04.2021 та повторно 27.05.2021 ОСОБА_8 під особистий підпис роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на два роки, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019 за ч. 1 ст. 286 КК України та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання.

В подальшому, ОСОБА_7 , будучи ознайомлений, усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи прямий умисел на ухилення від відбування вищевказаного додаткового покарання, 04.06.2021, приблизно о 07 годині 10 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, керував ескалатором-навантажувачем «JCB3CХ» в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2021 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вказаний вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019, а саме додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та призначити остаточне покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. У решті вирок залишити без змін.
На думку апелянта, суд першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, проігнорував вимоги матеріального права та не врахував положення ст. 71 КК України. Суд встановив, що ОСОБА_7 не відбув додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки за попереднім вироком суду, однак не приєднав додаткове покарання або невідбуту його частину за попереднім вироком до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Крім того, суд помилково застосував ст. 75 КК України до обвинуваченого, яка не підлягає застосуванню. Тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Так, ОСОБА_7 умисно проігнорував встановлені йому індивідуальні обмеження, до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, а тому прокурор вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без відбування покарання реально неможливе. Внаслідок такої помилки обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який не заперечив проти скасування вироку, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 389 КК України є правильною і в апеляційній скарзі не заперечується. Судовий розгляд був проведений у спрощеному провадженні, з урахуванням вимог ст. 382 КПК України.

На думку колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинений кримінальний проступок, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив покарання, вид та розмір якого відповідає вчиненому та особі обвинуваченого. Прокурор в апеляційній скарзі також не заперечує правильність призначення покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі.
Згідно положень ст. 55 КК України строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком. Таким чином колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 на моменту ухвалення вироку Святошинським районним судом м. Києва 06.05.2022 відбув додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, призначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019. З цих підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування положень ст. 71 КК України.
Однак, на думку колегії суддів, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора про помилкове застосування до обвинуваченого інституту звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 , після ухвалення щодо нього вироку Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019, систематично продовжував вчиняти адміністративні правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху. При цьому ОСОБА_7 двічі притягували до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. Лише 27.04.2021 щодо обвинуваченого було складено три протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 124, ч. 1 ст. 126 КУпАП. В подальшому ОСОБА_7 , 27.05.2021, будучи повторно ознайомленим про кримінальну відповідальність за невиконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019 в частині позбавлення його права керувати транспортними засобами, в черговий раз 04.06.2021 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дані про особу обвинуваченого свідчать про його підвищену суспільну небезпечність. Під час апеляційного розгляду обвинувачений не заперечував проти скасування щодо нього вироку в частині звільнення від відбування покарання, його ставлення щодо порушення закону вцілому свідчить про неможливість виправлення без реального відбування покарання. З цих підстав колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України є помилковим.

Виходячи з наведеного, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06.05.2022, на підставі ст. 413, ст. 420 КПК України, підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням апеляційним судом свого вироку, а апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , - частковому задоволенню.
Керуючись ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06.05.2022 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі.
В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06.05.2022 щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.
Судді:

__________________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4