Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005717 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2023 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 суд задовольнив частково і стягнув з ОСОБА_7 на його користь 20 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, безпідставно звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, внаслідок чого призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

На переконання прокурора, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_7 та обставина, що пом`якшує покарання, які врахував суд, не дають обґрунтованих підстав вважати, що виправлення останнього можливе без відбування покарання. До того ж, обґрунтовуючи застосування положень ст.75 КК України та призначення покарання на мінімальний строк, установлений відповідною санкцією, суд послався на одні й ті ж саме дані та обставини, що є неприпустимим. При цьому суд недостатньо врахував ступінь тяжкості, обставини та суспільно небезпечні наслідки кримінального правопорушення, яке ОСОБА_7 вчинив у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд помилково поклав в основу рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням поведінку потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження за наступних обставин.

29 червня 2017 року близько 20 години 10 хвилин ОСОБА_8 повертався до місця свого проживання та проходив неподалік бювету, що поблизу КНП "Консультативно-діагностичний центр" Святошинського району м. Києва, розташованого на вул. Симиренка, 10 в м. Києві, де побачив наглядно знайомого ОСОБА_7 , який сидів на бордюрі та розпивав алкогольні напої. ОСОБА_8 розпочав з ОСОБА_7 розмову з приводу повернення грошових коштів, в результаті чого утворився словесний конфлікт, і у ОСОБА_7 , обуреного словами ОСОБА_8 , на ґрунті неприязних відносин виник умисел на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень. З цією метою ОСОБА_7 дістав з кишені невстановлений гострий предмет по типу ножа, різко підвівся з бордюра, наблизився впритул до ОСОБА_8 та умисно завдав вказаним предметом один удар потерпілому в область черевної порожнини, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення живота: рану (визначену клінічними лікарями як колото-різану, без опису морфології) у лівій клубовій ділянці, від якої спрямований рановий канал, який проходить у напрямку ззовні у середину, спереду назад, з пошаровим ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язів передньої черевної стінки, очеревини (наскрізного характеру), проникає у черевну порожнину, з ушкодженням тонкого кишечника від зв`язки Трейця та ілеоцекального переходу, поранення сигмоподібної кишки, проникаюче в порожнину, яке супроводжувалось крововиливом у черевну порожнину, - яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який не судимий, має постійне місце проживання, добровільно відшкодував потерпілому матеріальну шкоду в сумі 15 000 гривень. Також суд врахував обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття і відсутність обставин, що його обтяжують. А тому правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 офіційно не працює, з 15.05.2009 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом в КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія" з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Після спричинення ОСОБА_8 колото-різаного поранення обвинувачений не вжив жодних заходів для надання потерпілому допомоги і просто залишив місце вчинення злочину. Завдану потерпілому матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на лікування від його злочинних дій, відшкодовував у 2022 році, тобто аж через 5 років після вчинення кримінального правопорушення, а моральна шкода, розмір якої є незначним порівняно з його діями та суспільно небезпечними наслідками, не відшкодована до теперішнього часу.

Також колегія суддів не погоджується з висновками суду, який врахував, що обвинувачений має неповнолітню дитину, і що спровокував потерпілий. ОСОБА_7 батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не являється, і це підтверджується копією свідоцтва про народження, а вимога ОСОБА_8 повернути борг є цілком правомірною, і за умови дотримання прийнятих у суспільстві правил поведінки не могла слугувати причиною для конфлікту, а тим більше заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

А тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин, обставини його вчинення та суспільно небезпечні наслідки, дані про особу винного, які зазначені раніше, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання такого ж виду і на той самий строк, як його призначив суд першої інстанції, яке однак належить відбувати реально.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде справедливим, необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_11 у за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання вироку.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3