Провадження № 1-кс/554/3938/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

за участю прокурора- ОСОБА_3 ,

за участю слідчого- ОСОБА_4 ,

за участю підозрюваного- ОСОБА_5 ,

за участю захисника-адвоката- ОСОБА_6 -Фесенко

розглянувши в залі суду в м. Полтава скаргу ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2023 р. , повідомленого слідчим ВР ЗСуСТ СУ ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування № 0000528 ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2023 року ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2023 р. , повідомленого слідчим ВР ЗСуСТ СУ ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування № 0000528 ОСОБА_5 .

Посилається на те, що ОСОБА_5 складено та вручено 27 січня 2023 року повідомлення про підозру, слідчим ВР ЗСуСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , який не мав повноважень проводити дане досудове розслідування та відповідно складати та вручати повідомлення про підозру.

07.11.2020 року слідчим ВР ЗСуСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , внесено відомості до СРДР за 0000528 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Частиною першою статті 214 КПК України визначений наступний порядок початку досудового розслідування слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначаєтьсякерівником органу досудового розслідування,а дізнавач- керівником органу дізнання, а вразі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

В ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за № 0000528, заявником встановлено, що в т. 1 а. с. 2 наявне доручення Начальника ВР ЗСуСТ СУ ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_8 від 07.11.2020 року наступного змісту:Відповідно до вимог ст.ст. 39, 214 КПК України доручаю провести досудове розслідування за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, а саме дорожньо-транспортну пригоду, під час якої загинув ОСОБА_9 . Вимагаю вжити заходів щодо всебічного повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення в передбачені кримінальним процесуальним законодавством строки.

Форма та зміст вказаного доручення Начальника ВР ЗСуСТ СУ ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_8 від 07.11.2020 року на думку підозрюваного , не відповідає вимогам статті 110 КПК України.

Доручення виготовлене не на офіційному бланку, з його змісту не можливо пересвідчитися в тому, що Начальник ВР ЗСуСТ СУ ГУНП в Полтавській області підполковник поліції ОСОБА_8 , доручив слідчому ВР ЗСуСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 провести досудове розслідування за матеріалами досудового розслідування №0000528 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За приписами пункту 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 214 КПК визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

Відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування відповідно до пункту 2 ч.2 ст.39 КПК України керівник органу досудового розслідування має право лише вмотивованою постановою, як і призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування.

Таким чином, системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що законодавець у своїй термінографічній практиці застосовує словосполучення «визначати слідчого» та «призначати слідчого» як синонімічного змісту терміни, що мають тотожне семантичне значення стосовно визначення обсягу, форми та змісту дій, які вони характеризують.

Статтею 110 КІІК України установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення слідчого, який здійснюватиме відповідне повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу.

В контексті застосування приписів ст. 110 КПК України вбачається, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення слідчого у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Рішення про визначення слідчого має мати форму, яка відповідатиме визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. (Правова позиція викладена в постанові ОП ВС від 04.10.2021 р. справа № 724/86/20).

Невідповідність змісту та форми вказаного доручення вимогам ст. 110 КПК України полягає, також, у відсутності вступної, мотивувальної та резолютивної частин, з розкриттям в кожній з них інформації, яка відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України має бути зазначена в рішенні керівника органу досудового розслідування.

Слід зазначити, що ВС здебільшого доходить висновку, що лише постанова, а не доручення на проведення досудового розслідування, відповідає вимогам КПК України, наприклад ухвала ККС ВС від 06.05.2022 року у справі 225/4836/20.

Доручення яке не відповідає по формі і змісту вимогам ст. 110 КПК України є недостатнім документом для наділення слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні.

На думку підозрюваного, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України вручене ОСОБА_5 у межах даного кримінального провадження є незаконним, врученим без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого мені протиправного діяння, з огляду на що вважаю підозру необгрунтованою.

Разом з тим, вважає за необхідне наголосити на тому, що у повідомленні про підозру відсутні фактичні обставини події, підтвердженні доказами, які б вказували на наявність складу кримінального правопорушення.

В кримінальному провадженні відсутня потерпіла особа, а досудове розслідування проводиться на підставі ухвали слідчої судді, яка підлягає скасуванню у зв`язку із розглядом скарги потерпілої ОСОБА_10 на постанову про закриття кримінального провадження, яка на момент розгляду цієї скарги померла.

Наведені обставини та порушення допущені органом досудового розслідування у своїй сукупності тягнуть за собою підстави для скасування повідомлення про підозру.

Прохав скасувати повідомлення про підозру від 27.01.2023 року, повідомленого слідчим ВР ЗСуСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування № 0000528 ОСОБА_5 .

31 березня 2023 року відкрито провадження по даній скарзі.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав скаргу . Захисник підтримала скаргу та також наголосила на додаткових підставах для скасування повідомлення про підозру , а саме : характерузуючі дані збиралися на потерпілого ОСОБА_9 , в той час як потерпілим по справі є ОСОБА_9 .

Прокурор та слідчий прохали відмовити в задоволенні скарги , посилаючись на те , що доручення , оформлене начальником ВР ЗСуСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 відповідає вимогам закону. На той час у 2020 р. ОСОБА_7 був єдиним слідчим , внесеним до ЄРДР, який мав право на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000528. Після скасування постанови слідчим суддею про закриття даного кримінального та повернення провадження на стадію досудового розслідування , постановою заступника начальника СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 визначено слідчого , який буде здійснювати досудове розслідування кримінального провадження № 0000528. Помилка в імені потерпілого при зборі характеризуючи даних відносно нього ніяким чином не впливає на правильність повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особу про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК.

Згідно з ч.1 ст.42 КПК підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його невручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Подання скарги на повідомлення про підозру є реалізацією підозрюваним прав закріплених в КПК, а саме: пунктом 16 ч. 3 ст. 42 та пунктом 10 частини 1 статті 303. Відповідну скаргу слідчому судді може подати підозрюваний, його захисник або законний представник.

В КПК відсутній конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру. Однак з аналізу положень статей 276278 КПК можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

Неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру:

повідомлення про підозру складено слідчим, однак немає відмітки про погодження прокурором (дане повідомлення про підозру є недійсним з моменту його здійснення);

зміст повідомлення не містить дату його складання, підпис слідчого або прокурора, який здійснив повідомлення про підозру, або в повідомленні не зазначені права підозрюваного;

підозра вручена не уповноваженою особою (підозру має право вручити тільки прокурор, у порядку, визначеномуст. 481 КПК )

Порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру:

підставою для скасування повідомлення про підозру також є порушення порядку його вручення, (зокрема факт, що на момент вручення підозри, по кримінальному провадженню закінчився строк досудового розслідування);

підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру (процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення уповноваженою особою).

Необґрунтованість підозри:

повідомлення про підозру не відповідає вимогамст. 277 КПК, не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимогКПК є грубим порушенням права на захист;

аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення;

матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на заподіяння шкоди, на цій підставі повідомлення про підозру є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи недоведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п.10 ч.1 ст.303 КПК на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Виходячи зі змісту ст.368 КПК, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Аналіз положень п.10 ч.1 ст.303 КПК дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання в ході повідомлення про підозру положень Глави 22 КПК, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст.277 КПК.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_5 , вона не містить належних доводів стосовно порушення органом досудового розслідування вимог ст.ст.277, 278 КПК під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5

ОСОБА_5 зазначає , що доручення ОСОБА_8 від 07.11.2020 р. за змістом та формі не відповідає вимогам статті 110 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 110 КПК України рішення слідчого , дізнавача, прокурора приймається у формі постанови.

Як зазначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі № 477/426/17, провадження № 51-4963 кмо20 процесуальне рішення про призначення групи слідчих , старшого слідчої групи, зміну групи слідчих чи об*єднання матеріалів досудових розслідувань не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи , висновки експертів. Процесуальні ж документи , які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами у розумінні частини другої статті 99 КПК України , оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 336/941/19, провадження № 51-298км23 від 23.03.2023 р. зазначено , що відповідно до приписів ст.110 КПК України зміст і значення процесуального документа у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Враховуючи вимоги ч.6 вказаної статті , таке рішення повинно бути виготовлено на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла. Таким чином у разі , якщо процесуальне рішення про визначення слідчих , які здійснюватимуть досудове розслідування прийнято не у формі «постанови», а у формі «доручення», однак , зміст, структура і обсяг викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК , то потрібно констатувати, що у відповідному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Наявне у матеріалах справи доручення керівника ОСОБА_8 містить ті самі реквізити, що і постанова: посада особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення. Слідчий суддя констатує , що доручення не в повній мірі відповідає вимогам ст. 110 КПК України , однак це не дає підстави для скасування повідомлення про підозру. Також слідчий суддя зазначає , що повідомлення про підозру було складено та вручено після відновлення досудового розслідування по справі та винесення постанови заступником начальника СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 від 10.01.2022 р. про визначення слідчого,який здійснюватиме досудове розслідування кримінального провадження .

Правова позиція ОП ВС від 04.10.2021 р. у справі № 724/86/20 на яку посилається ОСОБА_5 по перше викладена раніше ніж інші позиції ВС,по друге стосується порядку визначення групи слідчих .

В данному випадку керівник ОСОБА_12 доручив здійснювати досудове розслідування одній особі , а не групі слідчих.

Характеризуючи дані , які збиралися на потерпілого ,помилка в написанні його імені ніяким чином не стосується правильності повідомлення про підозру.

Аналізуючи вищевикладене , слідчий суддя вважає,що підстав для скасування повідомлення про підозру не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.303ч.1 п.10,307 КПК України , слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2023 р. , повідомленого слідчим ВР ЗСуСТ СУ ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування № 0000528 ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Слідчий суддя ОСОБА_1