Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1071/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2022 року, щодо нього за ч.1 ст.121 КК України,

встановила:

Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нехворощ Андрушівського району Житомирської області, зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працює, інваліда 3 групи, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу відносно ОСОБА_7 залишено без змін тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з моменту затримання у порядку ст.208 КПК, тобто з 07 вересня 2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 13080 гривень 46 коп. за проведення судово-медичних експертиз. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 07.09.2021 близько 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вступив у словесний конфлікт зі своєю дружиною ОСОБА_9 , знаходячись у кухонній кімнаті житлового будинку за місцем їхнього спільного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . В ході зазначеного конфлікту у ОСОБА_7 раптово виник умисел на вчинення фізичного домашнього насильства, а саме спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, 07.09.2021 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у кухонній кімнаті житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , взяв зі столу кухонний ніж та умисно наніс ним гострою частиною леза один удар в задньо- бокову ділянку спини ОСОБА_9 .

Внаслідок заподіяного удару ножем ОСОБА_7 , спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного, проникаючого поранення грудної клітки зліва (рана лівої задньо-бічної поверхні грудної стінки, лівобічний гемопневмоторакс (кров та повітря в плевральній порожнині) з ушкодженням лівої легені (наскрізне поранення нижньої долі лівої легені з гематомою), що утворилося від дії колючо-ріжучого предмету, тобто внаслідок нанесення 1-го удару клинком ножа, відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2022 року змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

Посилається на те, що органом досудового розслідування та судом в подальшому невірно кваліфіковані його дії.

Вказує, що нічого не пам`ятає, в матеріалах справи є багато неузгоджень, що лишилися поза увагою суду, з дружиною в гарних відносинах.

Посилається на те, що в процесі розгляду вказаного кримінального провадження хотів замінити адвоката, однак перед судовими дебатами прокурор та захисник відмовили його від цього, запевнили, що все буде гаразд.

Вказує, що жінка просила призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Також зазначає, що є підстави застосування вимог ч.4 ст.36, ч.4 ст.37 КК України, однак ні прокурором під час досудового розслідування ні судом під час розгляду кримінального провадження залишено поз а увагою.

Посилається на те, що має немолодий вік, являється інвалідом 3 групи та наявні всі підстави оформити другу групу, оскільки стан здоров`я погіршився, а тому є підстави призначити більш м`яке покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити. При цьому обвинувачений уточнив вимоги апеляційної скарги та просив застосувати відносно нього вимоги ст.ст.75,76 КК України, які підтримав захисник ОСОБА_8 . При цьому доводи про неправильну кваліфікацію, неповноту судового розгляду та порушення його права на захист просив не приймати до уваги та не перевіряти, не підтримавши їх. Просив враховувати наведені ним обставини при вирішенні питання щодо звільнення від покарання .

Крім того обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свої пояснення, надані в суді першої інстанції та визнав, що саме він спричинив ножове порання своїй дружині, вказавши, що оскільки під час сварки з потерпілою в квартирі нікого не було окрім них, то мабуть тілесне ушкодження спричинив він. При цьому обвинувачений також зазначив, що під час сварки потерпіла також наносила йому удари, тому він вказував про можливе застосування до нього положень ст.ст. 36, 37 КК України. Крім того ОСОБА_7 вказав, що не пам`ятає точно як сталося, що він вдарив ножем дружину, саме тому в ході досудового розслідування та в суді казав, що потерпіла сама наштрикнулася на ніж. Після того, як спричинив дане поранення, надав потерпілій рушника, щоб вона закрила рану, та телефон, щоб вона викликала швидку допомогу. Просив при вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України врахувати погіршення його стану здоров`я, необхідності вирішення питання щодо інвалідності, а також просив врахувати , що з потерпілою примирився, оскільки вона передає йому передачі.

Прокурор заперечила щодо задоволення уточненої апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін. Врахувати, що обвинувачений фактично вину у вчиненому злочині за обставин, встановлених судом, не визнав, щиро не розкаявся,

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду надала покази, аналогічні показам в суді першої інстанції, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не заперечила. При цьому додатково пояснила, що конфлікти дома з чоловіком виникають постійно, він зловживає алкогольними напоями та стає при цьому конфліктним та агресивним.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як

заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині пом`якшення ОСОБА_7 міри призначеного судом першої інстанції покарання шляхом застосування вимог статтей75,76 КК України, слід зазначити наступне.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як вбачається з матеріалів провадження, цих приписів закону суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості, характер та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення.

Також судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив умисний тяжкий злочин, зловживає спиртними напоями, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні дії.

Крім того судом першої інстанції враховано думку потерпілої, яка поклалася на розсуд суду щодо міри покарання.

Разом з тим колегія суддів вважає за потрібне врахувати обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, оскільки судом першої інстанції вказані обставини зазначені у вироку не були, хоча вони були встановлені органом досудового розслідування та на думку апеляційного суду фактично були враховані при визначенні виді та міри покарання обвинуваченому.

Так відповідно до обвинувального акту обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, встановлені не були, а обставинами, що обтяжують покарання органом досудового розслідування визначено вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Зазначені обставини не заперечувалися стороною захисту та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду. А тому вказані обставини підлягають врахуванню. Разом з тим, не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим вини в інкримінованому злочині, апеляційний суд не вбачає в його діях інших пом`якшуючих обставин, в тому числі і щирого каяття, оскільки таке каяття повинно бути дієвим. Однак з огляду на відношення обвинуваченого до вчиненого, виправдування ним частково своєї поведінки відповідними діями потерпілої, відсутністю активного бажання вибачитися перед потерпілою в судовому засіданні, апеляційний суд не встановив такого щирого жалкування з приводу своїх дій, і часткове визнання ОСОБА_7 формально вини на думку колегії суддів, спрямовано більше на зменшення покарання та покращення своєї участі.

При цьому апеляційний суд вважає, що таке часткове визнання вини також не залишено поза увагою і судом першої інстанції.

Крім того апеляційний суд вважає неспроможними також і доводи апеляційної скарги стосовно неврахування при призначенні покарання думки потерпілої, яка є його дружиною, та з якою на думку обвинуваченого, вони примирилися. Зважаючи на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до суспільно небезпечних злочинів проти здоров`я особи і посягає на інтереси держави у сфері гарантованих нею прав на захист життя та здоров`я громадян проти протиправних посягань, думка потерпілої при вирішенні судом питання про призначення покарання обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні має значення, однак не є визначальною Крім того, потерпіла в ході апеляційного розгляду не вказувала про однозначне примирення з обвинуваченим, посилаючись на його конфліктність зловживання алкоголем та вчинення сварок в побуті. Про наведені обставини також зазначали і свідки в кримінальному провадженні.

При цьому положення ст. 75 КК України можуть бути застосовані та особа може бути звільнена від призначеного покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального провадження, особу обвинуваченого та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Однак переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, та які б виправдовували звільнення ОСОБА_7 від його відбуття, стороною захисту не наведено.

При цьому безумовно підлягають врахуванню вік обвинуваченого відсутність попередніх судимостей, позитивну характеристику з місця проживання, надано відповідним представником місцевої влади, однак зазначені обставини не є такими, що переважують суспільну небезпечність вчинених обвинуваченим дій, необхідність понесення ним покарання за вчинене, а також необхідність забезпечення умов його виправлення із врахуванням його відношення до вчиненого. Крім того, апеляційний суд, відмовляючи у застосуванні до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, також враховує те, що він фактично вчинив насильство в сім`ї, з потерпілою проживає в одному помешканні та у разі звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, проживаючи з потерпілою поруч та маючи схильність до вживання алкогольних напоїв, що підтверджується актом спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів Д-111 для направлення на примусове лікування від 28.09.2021 року, згідно якого ОСОБА_7 рекомендовано пройти курс добровільного стаціонарного лікування, буде мати значну можливість продовжити протиправну поведінку, в тому числі і щодо потерпілої.

Врахувавши всі зазначені у їх сукупності обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства, і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч.1 ст.121 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчинення нових правопорушень, мотивувавши таке рішення.

Даних, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, а також свідчили б про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за матеріалами кримінального провадження не встановлено, а доводи апеляційної скарги щодо таких обставин є недостатніми.

Враховуючи наведені вище обставини, характер вчинення ОСОБА_7 злочину та дані, що його характеризують, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення ОСОБА_7 міри призначеного судом першої інстанції покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Підстав для зміни чи скасування вироку апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2022 року, щодо ОСОБА_7 , за ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: