Справа №591/138/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/804/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.ч. 1,2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.1 ст.126, ч.1 ст.357 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки заявлені раніше ризики не зменшились та не відпали, а більш мякі запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

16 січня 2023 року ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2023 року включно.

Не погодившись з ухвалою судді, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2023 року та винести нову, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу та задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Вказувала, що в межах даної справи до ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 11.01.2020р. по 02.09.2020р. (7 міс.1 тиждень та 5 днів) та з 09.09.2021р. по сьогоднішній день 16.01.2023р. (1 рік 4 міс. та 1 день). Загалом ОСОБА_8 перебуває під вартою 1 рік 11 місяців 2 тижня та 6 днів.

На думку апелянта, з огляду на позицію Верховного суду від 29 серпня 2018 року, дату скоєного правопорушення 10.03.2017р. ОСОБА_8 перебуває під вартою 3 роки 11 місяців та 10 днів, що практично дорівнює строку покарання за ст.186 ч.2, чт. 187 ч. 1, ст. 185 ч. 1, за якими він обвинувачується.

Зазначала апелянт про те, що судом в обґрунтування наявності ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 наведена лише така підстава, як наявність обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні злочину.

Вказувала, що на обґрунтування ризику, передбаченого п.1, п.5 ч.І ст.177 КПК України суд взагалі не навів жодних підстав, а лише зазначив свої припущення, що ризики є актуальними на даний час.

Наголошувала, що судом було проігноровано, що протягом останнього року прокурором не подано суду жодних доказів, не викликано до суду жодних свідків, а строк відбутий під час запобіжного заходу практично дорівнює покаранню за обвинуваченнями.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.ч. 1,2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.1 ст.126, ч.1 ст.357 КК України та продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтований наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні зокрема тяжких корисливих злочинів, в тому числі з застосуванням насильства, відносно нього вже ухвалено обвинувальний вирок за вчинення подібних діянь, відносно нього в провадженні інших судів слухаються справи (чого не заперечили сторони), обвинувачений не має офіційних постійних джерел доходу, як і офіційних сталих власних міцних соціальних зв`язків, що в сукупності говорить про наявність ризиків ухилення від суду та стосовно можливості продовження неправомірних дій, а також доводить неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Щодо тверджень захисника про те, що обґрунтування ризику, передбаченого п.1, п.5 ч.І ст.177 КПК України суд взагалі не навів жодних підстав, а лише зазначив свої припущення, що ризики є актуальними на даний час, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються змістом клопотання прокурора та оскаржуваної ухвали суду.

Щодо доводів захисника про те, що судом було проігноровано, що протягом останнього року прокурором не подано суду жодних доказів, не викликано до суду жодних свідків, а строк відбутий під час запобіжного заходу практично дорівнює покаранню за обвинуваченнями, то колегія суддів позбавлена можливості проаналізувати на якому етапі знаходиться розгляд даного кримінального провадження, зокрема які докази досліджувались судом першої інстанції, а які ще не досліджені. Твердження апелянта в іншій частині доводів, то їх обґрунтованими визнати не можна в зв`язку з відсутністю вироку.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4