Справа №463/1301/23
Провадження №1-кс/463/1366/23
У Х В А Л А

27 лютого 2023 року м. Львів

Слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.01.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000274 від 13.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.01.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000274 від 13.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Просить: визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ ТУДБР у м. Львові ОСОБА_5 щодо невизнання потерпілим та ненадання пам`ятки про процесуальні права потерпілого; скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.01.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000274 від 13.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України; зобов`язати надати пам`ятку про процесуальні права потерпілого.

Скаргу мотивує тим, що постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.01.2023 року про відмову у визнанні особи потерпілим, ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000274 від 13.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Скаржник зазначає, що даним кримінальним правопорушенням йому завдано моральну та матеріальну шкоду. Вважає дану постанову невмотивованою та необгрунтованою, такою, що порушує його права, у зв`язку з чим просить її скасувати, а тому звернувся до суду із скаргою, яку просить задоволити.

ОСОБА_3 до судового засідання подав заяву про розгляд скарги у його відсутності, просить таку задоволити.

Представник суб`єкта оскарження - Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, 13.12.2022 року на підставі слідчого судді за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР внесено відомості та зареєстроване кримінальне провадження №0000274.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000274 від 13.12.2022 року проводиться старшим слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4

ОСОБА_3 звернувся до слідчого з клопотанням про вручення йому пам`ятки про процесуальні права потерпілого.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.01.2023 року про відмову у визнанні особи потерпілим, ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000274 від 13.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Слідчий дану постанову мотивує тим, що на момент розгляду заяви ОСОБА_3 , не встановлено завдання останньому майнової чи моральної шкоди.

Встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання майнової шкоди заявнику не встановлено, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив які слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він у заявника факту заподіяння такої шкоди.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що скарга підлягає до часткового задоволення в частині скасування постанови слідчого.

Що ж стосується прохальної частини скарги зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові надати ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права потерпілого у кримінальному провадженні, то слід зазначити, що слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст. 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Що стосується прохальної частини скарги визнати протиправну бездіяльність слідчого, то слід зазначити, що ст. 307 КПК України не передбачає такого рішення слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, тому в задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.01.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000274 від 13.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України скасувати.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1