465/3958/22
1-кп/465/750/23
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

05.01.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, українцю, уродженцю м.Львова, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні №0000242 від 08 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу,-

встановив:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, аргументуючи свої вимоги тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які враховані слідчим суддею та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу, що повністю виправдовують продовження терміну дії обвинуваченому ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою. Зазначив, що строк тримання обвинуваченого під вартою завершується 12.01.2023 року, судовий розгляд кримінального провадження не завершено, тому просив клопотання задоволити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив таке задоволити.

Захисник в судовому засіданні просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід, застосувавши до такого домашній арешт, оскільки свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані, обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення. Окрім цього, зазначив, що на утриманні ОСОБА_5 перебуває батько-інвалід, який потребує допомоги у веденні господарства, а також малолітня дитина.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання захисника. Пояснив, що за адресою місця проживання батька, який є інвалідом, проживає його сестра, однак така виховує двох дітей, вітак надавати допомогу батькові у господарстві їй складно. Окрім цього, вказав, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнає, однак умислу на завдання тілесних ушкоджень такого ступеня у нього не було, бажав лише налякати потерпілого.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників справи, на які вони посилаються, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненнізлочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді клопотання суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 , яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, стан здоров`я обвинуваченого, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпали; наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, санкція статті якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. З огляду на встановлені обставини при розгляді клопотання, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості ухилення обвинуваченого від суду, впливу на свідків та потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення. Зазначені ризики не зменшилися.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово раніше притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти життя та здоров`я, що підтверджує ризик вчинення ним нового злочину.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із того, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які були отримані безпосередньо під час судового засідання або отриманих у порядку ст.225 КПК України. За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого, експертів, спеціалістів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Суд не бере до уваги покликання захисника щодо відсутності ризику впливу на свідків у даному кримінальному провадженні у зв`язку з допитом на даному етапі всіх свідків, оскільки стороною захисту у судовому засіданні 05.01.2023 року заявлено клопотання про допит ще двох свідків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які можуть надати покази щодо обставин, які мали місце 07.05.2022 року.

Тому з урахуванням цих обставин, в сукупності із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_5 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

У ході судового розгляду не встановлено, що вік та стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, слід зазначити наступне.

Щодо покликання сторони захисту на визнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд не бере такі до уваги, оскільки обвинувачений у судовому засіданні 05.01.2022 року показав суду, що не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а мав лише бажання налякати потерпілого, що свідчить про невизнання своєї вини у повному обсязі.

Окрім цього, суд не бере до уваги покликання сторони захисту на перебування на утриманні обвинуваченого батька-інваліда, оскільки сам обвинувачений у судовому засіданні 05.01.2023 року показав суду, що батько, який є інвалідом, проживає з рідною сестрою ОСОБА_5 , що свідчить про можливість надання допомоги батькові сестрою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, висока імовірність переховування обвинуваченого від суду, його впливу на учасників провадження, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення не дозволяє суду зробити висновок про можливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, відтак в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Тому, оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання у разі визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпала; наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, а також особу обвинуваченого, вік, стан його здоров`я та стадію розгляду кримінального провадження, суд визнає обґрунтованим клопотання прокурора та вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Відповідно до ст.182, 183 КПК України суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 заставу в сумі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 74430 грн. Саме такий розмір є співрозмірний з майновим станом обвинуваченого, розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, запобігти встановленим ризикам кримінального провадження та не є завідомо непомірним для обвинуваченого.

У випадку внесення застави такі обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Керуючись ст.ст.177, 178,183,197,199,314,315,331 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 05.03.2023 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 74430 грн. (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять гривень).

Після внесення вказаного розміру застави, на відповідний рахунок, ОСОБА_5 звільняється з-під варти в порядку, визначеному ч.4 ст.202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (м.Львів), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього згідно цієї ухвали обов`язків, а також, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора або суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при продовженні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань (№ 19)" для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 10.01.2023 року.

Суддя ОСОБА_1