ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6930/13-к

Провадження № 11-кп/4820/4/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому клопотання прокурора про обрання обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах кримінального провадження № 0000032,

в с т а н о в и л а:

На розгляді Хмельницького апеляційного суду перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч.4 ст.190 КК України, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 28 грудня 2013 року.

Прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту, оскільки обвинувачена не виконувала процесуальні обов`язки щодо явки до суду, піддавалася приводу, неодноразово оголошувалася у розшук та була затримана для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Захисник та обвинувачена заперечили проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його безпідставним, та наполягали на застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Колегія суддів, заслухавши учасників провадження, вирішуючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховує наступне.

За змістом ч. 1 та 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на існування очевидних ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ст.177 КПК України, а саме:

-ризику переховування від суду;

-ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином;

-ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується особа.

Колегія суддів враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, при якій особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, ризик переховування колегія суддів оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 та ч.4 ст.190 КК України, тобто у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого корисливих злочинів проти власності.

Санкція особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У даному кримінальному провадженні розслідуються обставини заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах.

Зазначена обставина сама по собі може бути значним і вагомим мотивом для обвинуваченої переховуватися від суду, адже остання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 28 грудня 2013 року, який оскаржується в апеляційному провадженні на даний час, засуджена до реальної міри покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років і 6 місяців.

При цьому підлягає врахуванню і те, що у поданій апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої шляхом призначення останній більш суворого покарання ніж те, яке було визначене судом першої інстанції.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, на що наголошував Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Щодо процесуальної поведінки ОСОБА_7 колегія суддів враховує тривале перебування обвинуваченої у розшуку.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 з 22 жовтня 2015 року перебуває у розшуку, оскільки систематично не з`являлась на судові виклики, будучи належним чином повідомленою про час, місце і дату розгляду справи відносно неї.

Обізнаність ОСОБА_7 щодо проведення відносно неї судового розгляду в апеляційному суді, наявність чинного обвинувального вироку відносно неї, фактичних обставин пред`явленого обвинувачення, раптове залишення нею свого постійного місця проживання, пов`язаний з цим розрив усіх соціальних та інших зв`язків, зміна звичного способу життя, у достатній мірі свідчать про те, що справжньою причиною таких її дій є необхідність переховування від суду та активне перешкоджання у здійснені подальшого судового провадження.

Така поведінка обвинуваченої вже істотно вплинула на тривалість судового розгляду. Вказане також свідчить про ймовірність спроби ухилитись від правосуддя та можливого покарання.

Наведені обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку дають підстави колегії судів обґрунтовано припускати вагомість ризиків переховування обвинуваченої ОСОБА_7 від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, наявність дитини на утриманні, відсутність судимостей, молодий вік обвинуваченої, жодним чином не знижують ступінь вказаних ризиків, оскільки ці обставини існували і на час інкримінованих кримінальних правопорушень, а відтак, вони не утворюють для ОСОБА_7 жодних моральних запобіжників при визначенні моделі поведінки.

Разом з тим, при оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, необхідно відзначити, що колегії суду не було з цього приводу надано належних обґрунтованих доказів, тому суд відкидає цей ризик, як недоведений.

Саме по собі тривале ухилення обвинуваченої від явки до суду не є кримінально карним діянням, а тому не може свідчити про ймовірність вчинити інше кримінальне правопорушення у майбутньому. Проте таке ухилення, може у цілому характеризувати особу та її здатність дотримуватись правових приписів, що колегією суддів було враховано вище.

З огляду на викладене, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої в ході апеляційного провадження, а також забезпечення виконання можливих процесуальних рішень у справі, за доведенням існування вагомих ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Менш суворий вид запобіжного заходу, який просить застосувати сторона захисту, а саме цілодобовий домашній арешт, з урахуванням обставин інкримінованих правопорушень, їх наслідків, та особи обвинуваченої, її неналежної процесуальної поведінки у даному кримінальному провадженні, на переконання колегії суддів, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Керуючись ст.ст.177, 183, 186, 191, 193, 194, 197, 331, 405 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Ярмолинці Хмельницької області, жительки АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 15 квітня 2023 включно.

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченій негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3