ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/6415/21 Номер провадження 11-кп/814/1211/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000581 за апеляційною скаргою прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, українку, громадянку України, із середньою освітою, не працюючу, не заміжню, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму, останній раз 30.06.2016 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі. 27.10.2020 звільнену по відбуттю покарання,

визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки на підставі ст. 76 КК України.

Зараховано у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 27 вересня 2021 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

14.08.2021 близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_8 , знаходячись біля кіоску «Кисет», що розташований неподалік супермаркету «АТБ» за адресою: буд. 12, вул. Вернадського, м. Харків, умисно, повторно, з корисливих мотивів та з корисливою метою, підійшла до малознайомого їй ОСОБА_10 та різким рухом правої руки висмикнула з барсетки потерпілого грошові кошти в сумі 1500 грн., чим завдала матеріальних збитків потерпілому на зазначену суму.

У апеляційній скарзі прокурор враховуючи доповнення, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванні закону, який не підлягає застосуванню ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд призначаючи покарання обвинуваченій врахував не в повній мірі, що вона будучи раніше судимою за аналогічний злочин та маючи непогашену судимість через короткий проміжок часу після відбуття покарання вчинила новий умисний тяжкий корисливий злочин проти власності. Просить взяти до уваги, що ОСОБА_8 вже відбувала покарання у виді позбавлення волі, під час якого до неї не було застосоване умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, що свідчить про те, що обвинувачена на шлях виправлення не стала. Крім того, ОСОБА_8 перебуває на обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер», не одружена, не працює, не має дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів від вчинення нових злочинів.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку поданої ним апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку суду, та правильність правової кваліфікації її дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченої, яка характеризується позитивно, визнала вину, відшкодувала матеріальну шкоду, перебуває на обліку у лікаря - нарколога, врахував стан її здоров`я; думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинувачену; наявність обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують.

У той же час, колегія суддів, з урахуванням викладених обставин, вважає, що покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 186 КК України буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Разом з тим, доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання, а саме - застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України, є слушними.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 була засуджена вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2016 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. 27.10.2020 звільнена по відбуттю покарання.

Кримінальне правопорушення у цьому провадженні ОСОБА_8 вчинила 14.08.2021, тобто маючи непогашену судимість.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 була раніше неодноразово засуджена за тяжкі корисливі злочини проти власності та після відбуття покарання у виді позбавлення волі належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та через короткий проміжок часу після звільнення вчинила новий тяжкий корисливий злочин, відкрито викрала чуже майно, маючи непогашену судимість.

Отже, обираючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи її від його відбування, суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 75 КК України і не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченої, яка раніше судима, перебуває на обліку у лікаря нарколога, не одружена, не працює, не має дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, тобто риси обвинуваченої особи як у загально-соціальному сенсі, так і в сенсі її потенційної суспільної небезпеки не дають підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання.

Поза увагою суду залишилося те, що суспільна небезпечність скоєного ОСОБА_8 злочину визначається не стільки розміром заподіяної матеріальної шкоди, скільки способом його вчинення та відповідним змістом суб`єктивної сторони. Тому відсутність претензій у потерпілого не може свідчити про зниження ступеню тяжкості злочину, скоєного обвинуваченою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання не відповідає вимогам ст. 75 КК України, а тому, відповідно до ст. 65 цього Кодексу, необхідно призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч. 1 ст. 413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню, а також незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 420, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2022 року, щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 27 вересня 2021 року по 24 січня 2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4