Справа № 729/521/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/66/23
Категорія - ч. 1ст. 187 КК України. Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Броварським міськрайонним судом Київської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000143 від 13 квітня 2020 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 червня 2022 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки, за умови виконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 7 898 грн. 89 коп. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

Питання про долю речових доказів вирішене відповідно до ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 12 квітня 2020 року, близько 22 год. 45 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поряд з магазином «Світлана», по вулиці Застанційна, 7 в селі Кобижча ,на прилеглій до залізничної станції «Кобижча» території, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, умисно напав на ОСОБА_10 , заподіявши останньому два удари ногою в область живота, після чого ОСОБА_10 став тікати в бік залізничних колій. Наздоганяючи потерпілого, ОСОБА_6 завдав ОСОБА_10 ще декілька ударів ззаду в область шиї. ОСОБА_10 побіг через залізничні колії, де між третьою та п`ятою коліями ОСОБА_6 його наздогнав, умисно штовхнув, від чого ОСОБА_10 упав на землю, де із застосуванням фізичного насильства, заподіюючи удари руками та ногами в область голови та тулуба потерпілому, вимагав передачі йому грошових коштів та мобільного телефону.

Внаслідок застосованого ОСОБА_6 фізичного насилля до потерпілого ОСОБА_10 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя (набряк та багрово-синюшного кольору шкіри на обличчі), крововиливи повік, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що в своєму клінічному перебігу спричиняють короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я та передав нападнику свої грошові кошти.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить повторно допитати свідка ОСОБА_11 , вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим та виправдати за ч. 1 ст. 187 КК України.

Аргументує тим, що при ухваленні вироку суд був необ`єктивним та упередженим, надав перевагу доводам сторони обвинувачення, поклав в основу судового рішення неналежні докази, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, право обвинуваченого на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначає про те, що при допиті у судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які на відміну від працівників поліції, були очевидцями події, було встановлено, що ОСОБА_6 не вимагав і не мав наміру заволодіти майном потерпілого, при собі мав власні грошові кошти, свідки не чули його криків з вимаганням у потерпілого грошей та телефону. Про вимогу передати гроші та телефон надає пояснення тільки потерпілий.

Продавець ОСОБА_11 , допитана в якості свідка у судовому засіданні, не змогла пояснити, який у неї був конфлікт із ОСОБА_6 , чому вона його боїться, на запитання захисту щодо агресивної поведінки обвинуваченого, не змогла відповісти. Така поведінка свідка, на думку захисту, свідчить про можливість наклепу з її боку, у зв`язку з чим він просить повторно допитати її в судовому засіданні в апеляційній інстанції. При цьому, сторона обвинувачення в судових засіданнях чинила психологічний тиск на свідків з метою призвати їх надавати в суді ті показання, які зазначені в протоколах їх допиту, проведеного під час досудового слідства.

Просить прийняти до уваги, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 18 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом вчинення неправомірних дій працівниками поліції Бобровицького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області по відношенню до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , які виражались у позбавленні останніх їжі, сну, води, не надання можливості скористатись своїм правом на захист та триманням без оформлення будь-яких офіційних документів у період часу з 01.30 години до 20 години 13 квітня 2020 року.

Не погоджується з висновком суду щодо критичного ставлення до показань свідка ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_6 , в той час, як суд кладе в основу обвинувального вироку дані протоколів слідчих експериментів з цими особами. У той же час, суд не звертає уваги на протиріччя у показаннях потерпілого та свідка ОСОБА_11 в частині місця, де виник конфлікт, суми коштів яку начебто вимагав обвинувачений, які саме погрози вона чула в бік потерпілого, не прийнято до уваги та не надано належної оцінки розмові ОСОБА_10 під час звернення на лінію «102» 12 квітня 2020 року. Також судом не було з`ясовано, на якій відстані від магазину відбувався конфлікт, чи могла свідок щось чути на тій відстані, в той час як інші два свідки ОСОБА_11 взагалі не бачили. Відсутність усіх деталей, які не були встановлені під час досудового слідства, не дають змогу об`єктивно встановити перебіг подій, а отже і з`ясувати чи винен ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні.

Суб`єктивним ставленням вважає позицію суду щодо критичної оцінки показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , з посиланням на те, що обвинувачений перебуває в родинних стосунках зі свідком ОСОБА_14 , який є чоловіком рідної сестри обвинуваченого, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України не перебуває у родинних відносинах зі ОСОБА_6 . Не приймаючи до уваги показання вказаного свідка під час його повторного допиту в судовому засіданні, суд не звернув уваги на те, що 13 квітня 2020 року на ОСОБА_14 чинився тиск в приміщенні поліції, про що він і повідомив під час допиту в суді.

Фактично суд не визнав, що у потерпілого були кошти в сумі 1900 гривень, при цьому визнав, що на місці події були вилучені 850 гривень, які належать потерпілому.

Стороною захисту ставилось питання щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 13 квітня 2020 року, в ході якого вилучались грошові кошти в сумі 850 гривень, з вказівкою на те, що цього дня було проведено дві слідчі дії: огляд місця події та слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_14 , не зважаючи на те,що згідно протоколів, ці слідчі дії проводились в різний час, поняті, які приймали участь в обох слідчих діях, вказували на те, що вони проводились одночасно, права учасникам не роз`яснювались, обидві слідчі дії тривали не більше 40 хвилин, речі та кошти понятим не пред`являлись, при цьому ОСОБА_15 вказав, що грошових коштів взагалі не бачив, а свідок ОСОБА_16 не змогла впевнено відповісти на це питання. У протоколі не вказано, що на виявленій та вилученій готівці були плями бурого кольору чи якісь сліди, в той час, як потерпілий повідомляв, що у нього з носа йшла крові і він її витирав. Свідок ОСОБА_11 повідомляла, що коли потерпілий зайшов до магазину, то був весь у крові. Однак, на купюрах, вилучених з місця події будь-які сліди відсутні, тим більше, що впізнання банківських купюр не проводилось і їх належність саме потерпілому не підтверджена. Ілюстрована таблиця до протоколу огляду місця події взагалі містить посилання, що на ілюстрації №5-14, на яких зображено деревину, розташовану біля розбитих шибок вікна,хоча там зображено саме грошові купюри. На думку захисника, саме такі маленькі і систематичні факти вказують на неналежність отриманих доказів.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо належності потерпілому чохла з насадками та викрутками, які були передані останньому. У квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених стороною обвинувачення, не міститься дати вилучення, відомостей про упаковку та написи на ній, не вказаний номер книги обліку речових доказів.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдовувальний вирок.

Наголошує, що у судових засіданнях не доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 висловлював вимогу до потерпілого щодо надання коштів та телефону. Посилання суду на вислів, що він зробив це жартома, є безпідставним та незаконним, адже обвинувачений пояснював, що під час слідчого експерименту так його просили сказати працівники поліції, а не він сам до такого додумався.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, мотивуючи тим, що при призначенні покарання суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та призначив занадто м`яке покарання. Так, суд належним чином не врахував, що ОСОБА_6 було вчинене кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, не звернув уваги на обставини справи, що обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у компанії своїх друзів, у нічний час, без видимих причин напав на наглядно знайомого ОСОБА_6 , заподіявши останньому тілесні ушкодження.

Звертає увагу і на те, що судом не надано належної оцінки і даним щодо особи обвинуваченого, який будучи особою працездатного віку, не працює, не одружений, не має міцних соціальних зв`язків. Крім того, судом прийнято до уваги в якості пом`якшуючої обставини часткове визнання ОСОБА_6 своєї вини та сприяння у розкритті злочину, однак такі обставини не можуть бути враховані. В ході досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений змінював свої показання, чим перешкоджав встановленню істини по справі, затягував досудове розслідування та судовий розгляд, не визнав своєї вини у розбійному нападі на потерпілого, стверджуючи, що не мав на меті заволодіти майном останнього.

Поза увагою суду залишилась і доповідь органу з питань пробації, відповідно до якої, уповноважена особа вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе в умовах позбавлення або обмеження волі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги про скасування вироку і заперечували проти апеляційної скарги прокурора про посилення покарання, прокурора, яка заперечувала проти доводів сторони захисту і наполягала на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Як убачається з показань потерпілого ОСОБА_10 , наданих під час судового засідання та попередженого про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, 12 квітня 2020 року він повертався додому з роботи та зняв готівку 3000 грн., з яких 1000 грн. він віддав, а з рештою поїхав до с. Кобижча.

На залізничній станції він зайшов до магазину «Світлана», купив кави та цигарок. Біля магазину була компанія з п`яти чоловік, серед яких був і ОСОБА_17 . Він привітався з ними, у відповідь обвинувачений ОСОБА_6 почав ображати його нецензурними словами, ударив його в живіт, після чого він став відходити та отримав удар в потилицю кулаком, після цього удару він побіг в бік залізничних колій. На коліях ОСОБА_6 його наздогнав, звалив з ніг, сів на нього зверху і продовжив наносити побої. При цьому, обвинувачений вимагав у нього грошові кошти та телефон. Удари завдавав у верхню частину тіла, деякі попадали по обличчю. За ОСОБА_6 прибіг ОСОБА_18 , заломив йому ногу та тримав. Зрозумівши, що він не вирветься, він віддав всі грошові кошти, що у нього були, сума становила 1900 гривень. Телефон був під його тілом, а тому він його не віддав. Після того як він віддав гроші, то зумів вирватися, побіг в магазин, звідки подзвонив матері та до поліції.

Потерпілий уточнив, що коли віддавав грошові кошти обвинуваченому, то думав, що віддає 850 гривень, а коли вже в магазині дістав гаманець, то з усіх наявних у нього грошей до цього, там було лише 20 гривень. Наступного дня разом з працівниками поліції на коліях було знайдено гроші в сумі 850 грн., зім`яті у такому стані, які він їх віддавав обвинуваченому.

Не зважаючи на те, що наглядно знав ОСОБА_6 , потерпілий категорично заперечив наявність між ними конфліктних ситуацій та вказував, що біля магазину та на коліях освітлення було.

Судово-медичні данні (висновок експерта № 77 від 12.05.2020), свідчать про те, що у потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені тілесні ушкодження тілесні у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя (набряк та багрово-синюшного кольору шкіри на обличчі), крововиливи повік, які могли виникнути від нанесення неодноразових ударів руками, ногами по голові, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, могли бути заподіяні 12.04.2020 року. Потерпілий в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень міг знаходиться як у вертикальному, або близькому до нього положенні, так і в горизонтальному; міг бути звернутим обличчям до нападника. Наявні тілесні ушкодження не могли бути отриманими при одноразовому падінні потерпілого з висоти власного зросту на площину з наступним ударом (ударами) об тупі предмети (а.с.170-174 т. 1 ).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що 12 квітня 2020 року він прийшов із ОСОБА_19 до магазину близько 22 години, біля якого вживали алкогольні напої з іншими хлопцями. Пізніше до магазину підійшов ОСОБА_10 , який з ними привітався, а коли вийшов з магазину, то ОСОБА_6 з ним про щось розмовляв, після чого розпочалася бійка. Оскільки було темно, то сказати скільки саме обвинувачений ОСОБА_6 завдав ударів потерпілому та куди, сказати не може і чи завдавав ОСОБА_10 удари у відповідь, також не бачив. Потерпілий побіг на залізничні колії, а ОСОБА_17 його наздогнав та продовжував бити. Не заперечував, що він особисто тримав потерпілого ОСОБА_10 за ноги, навіщо це робив пояснити не зміг. Про вимагання грошей або телефону у потерпілого свідок не чув та сам особисто нічого від ОСОБА_10 не вимагав та не брав. Вказав на те, що погано пам`ятає подробиці подій, оскільки того вечора перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після бійки розійшлися по домівках, а десь о 01 годині ночі його та ОСОБА_6 забрали в поліцію, били, погрожували, не давали пити, їсти, йому зробилося зле. Після цього проводили слідчий експеримент, жодних прав не роз`яснювали, що підписував не читав.

В суді першої інстанції ОСОБА_6 не заперечував, що наніс потерпілому тілесні ушкодження, при цьому не зміг назвати причину та підстави для нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, мети, з якою він переслідував останнього та продовжував побиття, проте категорично заперечував, що насильство до потерпілого було застосоване з метою заволодіння майном.

Версія захисту про хуліганський мотив побиття потерпілого, в громадському місці, біля магазину, у присутності інших людей, виглядає невірогідною, і правильно відхилена судом, як така, що спростована зібраними доказами.

На відміну від обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_14 , потерпілий ОСОБА_10 був тверезим і пам`ятає перебіг подій, його показання були незмінними протягом усього часу досудового та судового слідства. Більш того, потерпілий з обвинуваченим та свідком були наглядно знайомими по населеному пункту і ніяких неприязних чи інших стосунків між ними, до подій 12.04.2020 року, не було.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час допиту в судовому засіданні показали, що 12 квітня 2020 року розпивали спиртні напої разом із свідком ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_6 . Бачили як потерпілий ОСОБА_10 заходив в магазин, а коли вийшов, то між ним та ОСОБА_6 відбулась якась ситуація чи конфлікт. Подробиць цього конфлікту жоден із свідків не зміг повідомити, проте вони бачили, що коли потерпілий ОСОБА_10 повернувся до магазину, то на ньому була кров. Обидва свідки вказували, що спочатку від магазину пішов ОСОБА_10 , а за ним пішли ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .

Продавець магазину, свідок ОСОБА_11 , яка 12 квітня 2020 року в вечірній час працювала в магазині «Світлана» в с. Кобижча, підтвердила, що біля магазину зібралася компанія молодих людей, серед яких був і обвинувачений ОСОБА_17 . Після прибуття електрички до магазину зайшов потерпілий ОСОБА_20 , купив каву та цигарки, зовнішніх ушкоджень на ньому не було. Оскільки двері магазину були відчинені, то коли ОСОБА_21 вийшов, свідок почула, що на дворі виник якийсь конфлікт та почалася штовханина, а потім якась бійка. З приводу чого виник конфлікт вона не зрозуміла. Коли вона вийшла з магазину, щоб прибрати територію навколо, то десь за 100 м від магазину почула, що кричать ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , при цьому ОСОБА_23 вимагав гроші. Біля магазину в цей час нікого не було.

Коли ОСОБА_20 вдруге зайшов до магазину, то він був побитий, сказав, що в нього забрали гроші та попросив набрати номер, щоб подзвонити матері та в поліцію, бо сам він нічого не бачив. Свідок повідомила, що дзвінки здійснювались з її телефону. Потерпілий хотів щось придбати, але не зміг знайти грошей, тому за покупки розрахувалась його матір, коли прийшла до магазину. Зазначила, що під час дачі показань тиск на неї не здійснювався, вона розповіла все так, як воно було. Зауважила, що ОСОБА_10 алкоголь того вечора не купував. Вона повідомляла працівників поліції, що біля магазину працювали камери відео спостереження, але записів ніхто не вилучав.

Такі показання свідка є аналогічними її ж показанням під час проведення слідчого експерименту за її участі, узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 та зібраними у справі доказами, є логічними, послідовними, а їх критика є нічим іншим, як просто незгода з тими показаннями, які суперечать версії сторони захисту.

Твердження захисника про неправильну оцінку показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про надання переваги одним доказам над іншими, є нічим іншим як незгодою з оцінкою показань, зробленою судом.

Так, свідок ОСОБА_14 одружений на рідній сестрі обвинуваченого, допомагав обвинуваченому приборкати потерпілого під час нападу і змінив свої показання, надані під час під час досудового слідства та слідчого експерименту, з метою покращити ситуацію та зменшити ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Версія про примус свідка до надання необхідних показань на користь обвинувачення, є неправдоподібною, оскільки як обвинувачений, так і свідок повністю підтверджують обставини побиття потерпілого, заперечуючи лише мотив.

Під час слідчого експерименту із свідком ОСОБА_14 , під час якого відбувалася фіксація відеокамерою, у присутності двох понятих, він підтвердив, що ОСОБА_6 вимагав у потерпілого грошові кошти та телефон, і не тільки в подробицях розповів, а й детально показав, де і як це відбувалося. Зокрема, що після побиття обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_10 , той лежачи на землі, заперечував, що має гроші та телефон, і в цей час на телефон потерпілого хтось подзвонив. Почувши телефонний дзвінок, ОСОБА_6 ще дужче розізлився та з більшою силою став бити потерпілого кулаками по голові та обличчю, при цьому продовжував вимагати гроші у потерпілого. Чи віддав потерпілий гроші він не бачив, але відпустив ногу потерпілого відразу після того, як почув, що ОСОБА_6 вимагає у потерпілого гроші та телефон.

Такі показання могла надати тільки та особа, яка була безпосереднім свідком цих подій, працівники поліції таких подробиць знати не могли, а відтак, і не могли змусити ОСОБА_14 надати саме такі детальні та логічні показання щодо перебігу подій того вечора, пов`язані з нападом на потерпілого та вимаганням у останнього грошових коштів.

Більш того, свідок ОСОБА_14 не може судити про місце перебування свідка ОСОБА_11 , як намагається переконати сторона захисту, оскільки він разом із ОСОБА_6 знаходився між 3 та 5 коліями, де відбувалося побиття потерпілого та вимагання негайної передачі грошей або телефону, у той час як свідок перебувала біля приміщення магазину і що вона там робила, свідок фізично бачити не міг. На вулиці було темно і не було освітлення.

Під час повторного допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 заявляв, що в протоколі слідчого експерименту за його участю неправдиво вказано, що він чув як ОСОБА_17 вимагав від потерпілого гроші та телефон, ніхто у потерпілого нічого не вимагав, він був змушений надати такі свідчення, оскільки зі сторони працівників поліції були погрози, що його посадять. Заперечував і той факт, що тримав потерпілого ОСОБА_10 за ногу. Уточнив, що продавець ОСОБА_11 не могла нічого чути, оскільки була в приміщенні магазину, що прямо суперечить обстановці, яка була описана цим же свідком та обвинуваченим в частині визнання провини та поясненням про місце та обстановку побиття потерпілого.

За заявою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0001866 від 18 вересня 2020 року з приводу можливого вчинення кримінального правопорушення працівниками Бобровицького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, яке на думку заявника виразилося в недозволених методах досудового розслідування,з попередньою правовою кваліфікацією. Станом на 16 квітня 2021 року процесуальні рішення, передбачені ч. 2 ст. 283 та ч. 1 ст. 284 КПК України в рамках вказаного кримінального провадження не приймалися.

На час апеляційного розгляду з`ясувалося, що кримінальне провадження було закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, постановою Старшого слідчого П`ятого СВ ТУДБР у м. Києві від 16 вересня 2022 року.

З об`єктивної сторони розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). Напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство. При цьому фізичне насильство полягає у силовому впливові на потерпілого, який призводить до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначною втратою працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також в інших насильницьких діях, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Потерпілий ОСОБА_10 наполягає, що його бив обвинувачений ОСОБА_6 і переслідував від магазину до залізничних колій, де збив з ніг і вимагав негайної передачі коштів або мобільного телефону, переслідуючи саме корисливий мотив. Потерпілий чинив опір, не зважаючи на побиття, намагався втекти, а коли був збитий з ніг, заперечував наявність у нього коштів та телефону, віддав кошти, а телефон випав із кишені і опинився під тілом потерпілого, після того, як до ОСОБА_6 приєднався свідок ОСОБА_14 та став утримувати його за ногу.

Повідомлення в поліцію від потерпілого відразу після нападу надійшло щодо двох чоловіків: побили наглядно знайомі ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , відібрали гроші в сумі 800 гривень.

Співпраця свідка ОСОБА_14 в розслідуванні кримінального провадження на стадії досудового розслідування надала йому можливість уникнути кримінальної відповідальності як співучасника розбійного нападу, а для ОСОБА_6 більш суворого кримінального покарання.

Під час огляду місця події 13.04.2020 року, земельної ділянки поблизу залізничних колій, у траві були знайдені гроші в сумі 850 грн.: три купюри по 200 гривень і одна 50 грн., чохол з френчем чорного кольору та виявлені сліди бурого кольору, схожі на кров, яка зі слів потерпілого у нього пішла з носа після побиття обвинуваченим.

Вимога захисника визнати протокол огляду місця події не допустимим доказом, через підпис під ілюстрацією «зображення деревини, розташованої біля розбитих шибок вікна», у той час як на фото таблиці зображені грошові купюри з масштабної лінійкою, не підлягає задоволенню. Протокол огляду та інформація, яка зафіксована в ході проведення слідчої дії відповідають дійсності. На ілюстративних таблицях зображений загальний вигляд території, де відбувався напад на потерпілого, детальні знімки слідів крові, знайдених грошей та чохла. Спеціаліст, який робив фотографування на місці пригоди, під час оформлення таблиці, не прибрав текст, під однією з ілюстрацій, у той час як є очевидним, що зображені грошові купюри крупним планом, а не деревина біля розбитих шибок вікна ( а. с. 147 том 1).

Апеляційний суд не має підстав судити, що огляд місця події був проведений одночасно із слідчим експериментом із свідком ОСОБА_14 . Присутність одних і тих самих понятих, не вказує на одночасне проведення слідчих дій, які були проведені в різний час, хоча і в один і той же день, з фіксуванням на технічні носії. Кримінально-процесуальний закон не вимагає проведення огляду місця події і слідчого експерименту зі свідками та потерпілими у різні дні.

Вилучені грошові кошти не пред`являлися потерпілому для впізнання, що не є порушенням вимог кримінально-процесуального закону та не виправдовує обвинуваченого, оскільки предмет розбійного нападу, не наділений індивідуально визначеними особливостями. А серії купюр та номера потерпілий не записував.

Усі заперечення проти обвинувачення ретельно перевірені судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами. Підстав для сумнівів у правильності та оцінці доказів колегія суддів не вбачає.

За правилами ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкція ч.1 ст. 187 КК України передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі. Кримінальне правопорушення віднесене до категорії тяжких, так як одночасно посягає на майно та здоров`я особи і становить високу суспільну шкідливість.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, проте винуватості в інкримінованому йому правопорушенні фактично не визнав, у нього відсутня критика до своєї поведінки та співчуття до потерпілого, якому не відшкодована ні матеріальна, ні моральна шкода, правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

Обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обтяжуючої обставини, при відсутності пом`якшуючих обставин та невизнання провини, свідчать про явну не співмірність та несправедливість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Відповідно з послідовною практикою Верховного Суду, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що посилаючись у своєму рішенні на сприяння ОСОБА_6 розкриттю кримінального правопорушення, районний суд не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

ОСОБА_6 фактично не визнав своєї вини, хоча і не заперечував факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, вважав, що має бути виправданим за пред`явленим обвинуваченням. При цьому, він не зміг пояснити з яких вагомих причин став наносити тілесні ушкодження потерпілому, намагався заплутати суд та переконати у законності своїх дій, свідки з оточення винного в суді змінили показання, у тому числі і чоловік рідної сестри обвинуваченого.

За таких обставин звільнення від покарання з випробуванням не відповідає меті покарання та принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Обвинувачений заслуговує на реальне покарання, визначене в межах мінімальної санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з дня приведення вироку до виконання, з дня його фактичного затримання.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набуває законної сили негайно після його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27