Номер провадження 1-кп/243/343/2023
Номер справи 243/3289/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 01 » лютого 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченого ОСОБА_4

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до Рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 6 від 05 травня 2022 року поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження № 0000999, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28 жовтня 2022 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 08 грудня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмут Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, інвалідом не являється, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, до 21 листопада 2022 року.

Так, ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про введення воєнного стану на території України, 28 жовтня 2022 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи біля церкви «Нове життя», що за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ, провулок Зірковий, будинок №70, побачив на території подвір`я церкви спортивний велосипед «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору 21 розміру та в цей час у нього виник протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, через відкриті ворота зайшов на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв до рук велосипед «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору 21 розміру та з місця скоєння кримінального правопорушення втік, чим протиправно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , після чого викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними противоправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), вчиненої в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 6474 гривні 50 копійок.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про введення воєнного стану на території України, 01 листопада 2022 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи біля магазину «Бджілка», що за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ вул. Світлодарська, будинок №5, побачив біля магазину велосипед «АЛЬТАІР» з жіночою рамою бірюзового кольору, та в цей час у ОСОБА_4 виник протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме зазначеного велосипеду.

Реалізуючи свій корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля магазину «Бджілка», що за адресою: Донецька область, Краматорський район, вул. Світлодарська, будинок №5, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, сів на зазначений велосипед «АЛЬТАІР» з жіночою рамою бірюзового кольору та втік на ньому з місця скоєння кримінального правопорушення, чим протиправно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними противоправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1028 гривень 50 копійок.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та суду пояснив, що він будучи достовірно обізнаним про введення воєнного стану на території України, 28 жовтня 2022 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи біля церкви «Нове життя», що за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ, провулок Зірковий, будинок №70, побачив на території подвір`я церкви спортивний велосипед «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору 21 розміру. Він, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, через відкриті ворота зайшов на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв до рук велосипед «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору 21 розміру та з місця скоєння кримінального правопорушення втік, чим протиправно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , після чого викраденим майном він розпорядився на власний розсуд.

Крім того,він, будучи достовірно обізнаним про введення воєнного стану на території України, 01 листопада 2022 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи біля магазину «Бджілка», що за адресою: Донецька область Краматорський район м. Слов`янськ вул. Світлодарська, будинок №5, побачив біля магазину велосипед «АЛЬТАІР» з жіночою рамою бірюзового кольору, та в цей час у нього виник протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме зазначеного велосипеду. Він з метою викрадення чужого майна, перебуваючи біля магазину «Бджілка», що за адресою: Донецька область, Краматорський район, вул. Світлодарська, будинок №5, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, сів на зазначений велосипед «АЛЬТАІР» з жіночою рамою бірюзового кольору та втік на ньому з місця скоєння кримінального правопорушення, чим протиправно викрав чуже майно, після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Потерпілий ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився.

Проте, 01 лютого 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_7 , в якій він просив суд підготовче судове провадження та подальший судовий розгляд проводити за його відсутності, питання щодо покарання ОСОБА_4 залишає на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилася.

Проте, 01 лютого 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_8 , в якій вона просила суд підготовче судове провадження та подальший судовий розгляд проводити за її відсутності, питання щодо покарання ОСОБА_4 залишає на розсуд суду, претензій до обвинуваченого не має.

Суд бере до уваги, що у відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

При цьому, прокурор, обвинувачений, захисник обвинуваченого не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності потерпілих.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000999 було зареєстровано 28 жовтня 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 185 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії;

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0001011 було зареєстровано 02 листопада 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 185 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії;

Із Протоколу огляду місця події від 28 жовтня 2022 року вбачається, що місцем огляду є подвір`я будинку АДРЕСА_3 та зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення.

Із Протоколу огляду відеозапису від 11 листопада 2022 року вбачається, що оглядом відео файлу встановлено, що камера фіксує при дворову територію будинку АДРЕСА_3 . В ході проведення огляду свідок ОСОБА_9 , в присутності понятих зазначила, що впізнає на переглянутому відеозаписі чоловіка, який 28 жовтня 2022 року приблизно о 12 годині 30 хвилин пропонував їй придбати спортивний велосипед фірми «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 листопада 2022 року вбачається, що свідок ОСОБА_9 заявила, що впізнає особу на фотознімку № 1 чоловіка, який 28 жовтня 2022 року приблизно о 12 годині 30 хвилин пропонував їй придбати спортивний велосипед фірми «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 листопада 2022 року вбачається, що на фотознімку № 1 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 листопада 2022 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 листопада 2022 року.

Із Висновку експерта № 135/11 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 27 листопада 2022 року вбачається, що «Вартість викраденого майна на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто 28 жовтня 2022 року, а саме: спортивного велосипеду «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору 21 розміру, колесами 27,5 дюймів, дисковими гальмами складає 6474 гривни 50 коп».

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 29 листопада 2022 року вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 докладно розповів та показав коли, де саме та яким чином вчинив кримінальне правопорушення: приміщення церкви «Нове життя», що за адресою: Донецька область, Краматорський район м. Слов`янськ провулок Зірковий №70, де зазначив, що саме з території цього подвір`я 28 жовтня 2022 року він викрав велосипед марки «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору 21 розміру, колесами 27,5 дюймів, дисковими гальмами; ОСОБА_4 провів на територію подвір`я церкви «Нове життя», де вказав на місце, звідки 28 жовтня 2022 року він викрав велосипед марки «Discovery TREKK» з рамою сірого кольору 21 розміру, колесами 27,5 дюймів, дисковими гальмами; ОСОБА_4 провів всіх учасників слідчого експерименту до приміщення магазину «Бджілка», що за адресою: Донецька область, Краматорський район м. Слов`янськ, вул. Світлодарська, буд. 5, де вказав місце, при цьому зазначив, що 01 листопада 2022 року саме звідси він викрав велосипед «Альтаір» з рамою бірюзового кольору.

Суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у Протоколі слідчого експерименту фактично не суперечать показанням, наданим самим обвинуваченим у присутності захисника, як на досудовому слідстві так і в суді. Загалом інформація про розвиток подій, як у Протоколі слідчого експерименту, так і в показаннях учасників судового провадження не містять істотних суперечностій.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 29 листопада 2022 року з участю підозрюваного ОСОБА_4 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих, захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 29 листопада 2022 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу огляду від 02 листопада 2022 року вбачається, що було оглянуто ділянку місцевості, що за адресою: АДРЕСА_1 та зафіксовано місце знаходження велосипеду «Альтаір», який належить ОСОБА_8 .

Із Протоколу огляду від 02 листопада 2022 року вбачається, що ОСОБА_10 в присутності понятих та потерпілої ОСОБА_8 видав для огляду велосипед «Альтаір» з рамою бірюзового кольору, в якому потерпіла ОСОБА_8 впізнала приналежний їй велосипед; детальний вид належного потерпілій ОСОБА_8 велосипеду «Альтаір».

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 листопада 2022 року вбачається, що свідок ОСОБА_10 заявив, що впізнає особу на фотознімку № 1 чоловіка на ім`я ОСОБА_11 , у якого він 01 листопада 2022 року придбав за 100 гривень велосипед «Альтаір» з жіночою рамою бірюзового кольору. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 листопада 2022 року вбачається, що на фотознімку № 1 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 листопада 2022 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 листопада 2022 року.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2022 року вбачається, що свідок ОСОБА_12 заявив, що впізнає особу на фотознімку № 2 чоловіка, який 01 листопада 2022 року об 11 годині їхав від магазину «Бджілка» на велосипеді бірюзового кольору у напрямку магазину «П`ятак». Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2022 року вбачається, що на фотознімку № 2 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2022 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2022 року.

Із Висновку експерта № 133/10 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 12 листопада 2022 року вбачається, що « Вартість викраденого майна на момент вчинення кримінального правопорушення 02 листопада 2022 року, а саме: велосипеду марки «Альтаір» з жіночою рамою бірюзового кольору складає 1028 грн 50 копійок».

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Згідно Довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» №683 від 02 листопада 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за психіатричною допомогою в ДВ ОКПЛ м. Слов`янськ не звертався.

Згідно Довідки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ м. Слов`янськ» № 4/554 від 02 листопада 2022 року вбачається, що « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на диспансерному обліку з 29 жовтня 2019 року з діагнозом « Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за частиною 4 статті 185 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за частиною 4 статті 185 КК України таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає правильною.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, наслідків для потерпілих, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17)

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частина 4 статті 185 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до частини 1 ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд врахував досудову доповідь Відділу № 12 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях від 17 січня 2023 року відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої «беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально- виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень; проведення індивідуально профілактичної роботи, участь у соціально виховних заходах, здійснення нагляду за його поведінкою, тощо.

У разі, якщо суд дійде висновку про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним, окрім обов`язків, визначених ч.1 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені п.2 ч.3 цієї статті не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але судимості погашені у встановленому законом порядку, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, негативно характеризується за місцем мешкання, на обліку в психіатричному лікувальному закладі не перебуває.

Згідно Довідки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ м. Слов`янськ» № 4/554 від 02 листопада 2022 року вбачається, що « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на диспансерному обліку з 29 жовтня 2019 року з діагнозом « Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

Посередньо характеризується за місцем мешкання.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

На підставі вищевикладеного суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за частиною 4 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Правових підстав для застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

На підставі Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частина 4 статті 185 КК України і призначено йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік. Вирок набув законної сили 30 грудня 2022 року.

У відповідності до частини 4 статті 70 КК України «За правилами, передбаченими в частинах першій третій статті 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Статтями 70,72,75-78 КК України не передбачено повне або часткове складання, поглинення іспитового строку. Зазначені в статті 70 КК України правила застосовуються лише до покарань.

У відповідності до вимог пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року « У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно».

«Якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, а таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватися залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення частини 4 статті 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально- виконується самостійно». (Постанова ККС від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17/ ( провадження № 51-3600кмо 20).

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк п`ять років з ізоляцією засудженого та поміщення його до Кримінально виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі за цим вироком засудженому ОСОБА_13 відраховувати з моменту його затримання і поміщення до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_6 і етапування його для відбування ним покарання у виді позбавлення волі до Державної установи « Дніпровська установа виконання покарань (№4)» доручити працівникам Відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

На підставі статті 70 частина 4 КК України Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2022 року, на підставі якого ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 частина 4 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк один рік виконувати самостійно.

Речові докази по справі, а саме: велосипед марки «Альтаір» з рамою бірюзового кольору, який залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001011, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2022 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 02 листопада 2022 року,що зберігається у потерпілої ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - залишити у власності потерпілої ОСОБА_8 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .