ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2022 Справа №607/5796/20

Провадження №1-кп/607/166/2022

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000411 від 11 лютого 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працює у КП «Тернопільводоканал» контролером, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представників потерпілої - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п.п. 3, 14 ч.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_6 , з якою він пов`язаний спільним побутом, має взаємні права та обов`язки, перебуває у сімейних відносинах.

Обвинувачений ОСОБА_4 протягом 2019-2020 років, в останнє 07 лютого 2020 року, умисно, систематично вчиняв психологічне та економічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_6 , що призводило до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої за наступних обставин:

Так, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/10345/19 від 02 травня 2019 року ОСОБА_4 було визнано у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 02 квітня 2019 року близько 21:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_6 , з якою спільно проживає, в ході якого виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив на неї моральний та психологічний тиск.

04 вересня 2019 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/20965/19 ОСОБА_4 було визнано у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ОСОБА_4 27 серпня 2019 року близько 23:00 год., перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_6 , а саме: висловлювався нецензурною лексикою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_6

10 вересня 2019 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/21532/19 ОСОБА_4 було визнано у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ОСОБА_4 28 серпня 2019 року близько 08:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_6 , умисно перешкоджаючи їй у доступі до житла.

Отже, скоєними ОСОБА_4 за вищевказаних обставин систематичними діями, що полягають у вчиненні ним психологічного та економічного насильства щодо ОСОБА_6 , яка є його дружиною та з якою він перебуває у сімейних відносинах, останній було спричинено психологічних страждань, що завдали шкоди її психічному здоров`ю, призвели до її емоційної залежності та погіршення якості життя.

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення своїх умисних протиправних дій спрямованих на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 належних для себе висновків не зробив та продовжив чинити домашнє насильство відносно своєї дружини.

Крім цього, 07 лютого 2020 року, близько 20:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де спільно проживає разом із потерпілою ОСОБА_6 , на ґрунті стійких особистих неприязних відносин із останньою, в ході словесного конфлікту, маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій, повторно вчинив психологічне насильство над своєю дружиною ОСОБА_6 , висловлюючись в бік грубою нецензурною лексикою, залякував та принижував гідність ОСОБА_6 , спричиняючи її психологічні страждання.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Таким чином, ОСОБА_4 протягом 2019-2020 років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних страждань потерпілій і бажаючи їх настання, умисно систематично вчиняв економічне та психологічне насильство (образи) стосовно своєї дружини ОСОБА_6 , з якою спільно проживає, що призвело до її психологічних страждань - зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи та погіршення якості життя.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення не визнав та суду показав, що на даний час із потерпілою вони розлучені, однак, приблизно до 2020 року проживали в шлюбі. За час спільного проживання між ними траплялися сварки, проте їх провокувала колишня дружина ОСОБА_6 , після чого викликала працівників поліції. Особисто він першим сварку не розпочинав. На думку обвинуваченого причиною такої поведінки потерпілої є те, що їм на праві спільної власності належить квартира, і таким способом ОСОБА_6 намагається впливати на нього. Також, обвинувачений вказав, що раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та в судовому засіданні (під час розгляду таких справ) підтверджував, що між ним та потерпілою мала місце сварка. Але самого вчинення домашнього насильства він не визнавав.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_4 не визнав заявлений до нього цивільний позов, вважає його необґрунтованим.

Не зважаючи на невизнання вини, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, доводиться показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також оголошеними, дослідженими та проаналізованими під час судового розгляду письмовими доказами, зокрема.

Допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що з обвинуваченим перебувала в шлюбі з 2014 року. Практично постійно останній зловживав алкогольними напоями, у зв`язку з чим поводив себе агресивно між ними виникали скандали, обвинувачений вчиняв відносно неї домашнє насильство. Такі випадки траплялися часто. Колишній чоловік говорив, що «її може збити машина чи її закопають на полі». Під час багатьох конфліктів обвинувачений забирав її телефон та не давав можливість викликати поліцію. В такі моменти вона боялася за себе та свою дитину. Його вчинки супроводжувалися переслідуванням. Він перевіряв її мобільний телефон, соціальні мережі та постійно контролював її, слідкував за нею, вимагав постійних пояснень місця її перебування, принижував в присутності друзів і знайомих. Це впливало на її психологічний стан, вона не могла спати, постійно пила заспокійливе. За вчинення домашнього насильства щодо обвинуваченого виносилися обмежувальні приписи, він притягувався до адміністративної відповідальності. Один із фактів домашнього насильства мав місце на початку лютого 2020 року. Цього дня в квартирі знаходився репетитор сина. В цей час додому прийшов обвинувачений та кинув посеред коридору пакет. На що вона (потерпіла) зазначений пакет переставила в його кімнату. Після цього, ОСОБА_4 прийшов на кухню, де вона перебувала, почав висловлюватися в її сторону нецензурною лайкою, наближатися до неї з агресивним виглядом, стиснувши кулаки та погрожувати. Син налякався та заховався за її спину. Колишній чоловік продовжував погрожувати та висловлюватися нецензурною лайкою.

Потерпіла підтримала заявлений нею цивільний позов. В результаті вчинення обвинуваченим протиправних дій, пов`язаних з домашнім насильством вона зазнала моральної шкоди, яка проявлялася у відчутті постійного неспокою, страху, вона була змушена вживати заспокійливі препарати, її турбувало постійне безсоння. Зазначену шкоду потерпіла оцінює у 80000 гривень.

При вирішенні судом питання щодо міри покарання, потерпіла вважає, що обвинуваченого слід карати суворо застосувавши до нього покарання у виді арешту.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_12 суду показав, що з 2018 року між його батьками часто виникали сварки, ініціатором яких був ОСОБА_4 . Він (батько) перебував в нетверезому стані, кричав та висловлювався нецензурною лайкою в сторону потерпілої. Був випадок, коли батько зловив маму за шию та душив її. Також, було, що ОСОБА_4 закрив двері в квартиру і вони не могли потрапити в середину. Мама часто викликала поліцію. Після цих конфліктів як він так і мама часто плакали. Щоб уникнути таких сварок мама закривалася в кімнаті, проте були випадки, коли батько намагався розбити замок та потрапити в кімнату.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є сестрою потерпілої ОСОБА_6 , вони проживають в одному будинку, її квартира знаходиться поверхом вище від квартири ОСОБА_15 . В 2019 , 2020 роках між потерпілою та її чоловіком часто виникали конфлікти, під час яких був присутній їх малолітній син. Обвинувачений обмежував її в грошах, принижував. Про такі конфлікти потерпіла їй розповіда. Після таких конфліктів потерпіли пила заспокійливі, замикалася в собі. Також, був момент, коли потерпіла, через психологічний тиск зі сторони обвинуваченого, з`їхала до батьків, оскільки їй важко було проживати разом з ОСОБА_4 . В серпні 2019 року ОСОБА_4 не пустив сестру з дитиною до квартири і вони прийшли ночувати до неї, цьому передував конфлікт, вона (свідок) чула крики з квартири ОСОБА_15 . На наступний день вона теж не змогла потрапити до своєї квартири. В лютому 2020 року вона теж чула з квартири ОСОБА_15 крики.

Захисник ОСОБА_9 просив визнати недопустимим доказом показання ОСОБА_11 , оскільки вона є сестрою потерпілої, а відтак упереджена у даній справі та може повідомляти неправдиву інформацію. Проте, суд не вбачає підстав для визнання показань свідка ОСОБА_11 недопустимим доказом, так як такі покази вона надавала, будучи попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань. Окрім цього, захисником не наведено об`єктивних даних, які б ставили під сумнів покази ОСОБА_11 та могли вказувати на їх неправдивість.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона є сусідкою потерпілої та обвинуваченого, їх квартири знаходяться поруч, мають спільну стіну. Неодноразово, у 2019, 2020 роках, вона чула із квартири ОСОБА_15 крики, плач дитини. Було чути чоловічий та жіночий голоси, підвищений тон, крик. Також бачила працівників поліції, які неодноразово приїжджали до квартири ОСОБА_15 . Весною 2020 року вона залучалася працівниками поліції в якості свідка чи понятої, точно сказати не може. Бачила декілька разів ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона знайома з ОСОБА_6 та періодично спілкується з нею. Під час спілкування з потерпілою вона бачила її пригнічений стан і тому вона здогадувалася про вчинення щодо ОСОБА_6 домашнього насильства.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона проживає із сім`єю ОСОБА_15 в одному під`їзді. Близько року тому потерпіла їй розповідала, що чоловік її ображає, проте особисто свідок не була очевидцем таких конфліктів.

Окрім показань потерпілої та свідків, вина ОСОБА_4 також доводиться дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000411, згідно якого 10 лютого 2020 року до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява ОСОБА_6 про вчинення її чоловіком ОСОБА_4 щодо неї домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного, психологічного, економічного насильства, що призводить до фізичних, психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності та погіршення якості її життя.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 лютого 2020 року, згідно якого ОСОБА_6 просить притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка, ОСОБА_4 , котрий систематично вчиняє фізичне, психологічне, економічне насильство щодо неї, з яким вона перебуває в сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності, погіршення якості життя.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2019 року у справі № 607/10345/19, згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: 02 квітня 2019 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_6 , з якою спільно проживає, в ході якого виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив на неї моральний та психологічний тиск.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2019 року у справі №607/20965/19, згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: ОСОБА_4 27 серпня 2019 року близько 23 год. 00 хв., перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_6 , а саме: висловлювався нецензурною лексикою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_6 .

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2019 року у справі №607/21532/19, згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме ОСОБА_4 28 серпня 2019 року близько 08 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_6 , умисно перешкоджаючи їй у доступі до житла.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року у справі №607/21375/19, згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 184 КУпАП, а саме ОСОБА_4 27 серпня 2019 року, 28 серпня 2019 року, перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_6 в присутності малолітньої дитини ОСОБА_12 .

Копіями термінового заборонного припису стосовно кривдника від 02 вересня 2019 року, 07 лютого 2020 року, які винесені стосовно ОСОБА_4 у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно дружини ОСОБА_6 28 серпня 2019 року та 07 лютого 2020 року.

Рапортом інспектора ЧЧ ВП ГУНП в Тернопільській області від 07 лютого 2020 року, згідно якого 07 лютого 2020 року надійшло повідомлення ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 в нетверезому стані вчиняє сварку, нецензурно висловлюється, погрожує.

Рапортом інспектора ЧЧ ВП ГУНП в Тернопільській області від 02 квітня 2019 року, згідно якого 02 квітня 2019 року надійшло повідомлення ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 в нетверезому стані вчиняє домашнє насильство.

Заявою потерпілої ОСОБА_6 від 02 квітня 2019 року, в якій вона просить притягнути до відповідальності її чоловіка, ОСОБА_4 , який постійно вчиняє домашнє насильство: б`є її, вживає нецензурну лексику, погрожує фізичною розправою.

Рапортом інспектора ЧЧ ВП ГУНП в Тернопільській області від 28 серпня 2019 року, згідно якого 28 серпня 2019 року надійшло повідомлення ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 не впускає її до помешкання.

Заявою потерпілої ОСОБА_6 від 28 серпня 2019 року, в якій вона просить вжити заходів до її чоловіка, ОСОБА_4 , який не допускає її до квартири.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , згідно якого на момент описаних в обвинувальному акті подій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були подружжям.

Таким чином, оцінивши зазначені докази, суд прийшов до переконання, що стороною обвинувачення доведено факт вчинення ОСОБА_4 07 лютого 2020 року домашнього насильства стосовно дружини ОСОБА_6 .

В постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 583/3295/19 суд звернув увагу на наступне: у ст. 126- КК України словосполучення систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази».

Отже, із досліджених судом доказів вбачається, що факт домашнього насильства щодо ОСОБА_6 07 лютого 2020 року мав місце не вперше, у зв`язку з чим, суд вважає доведеним систематичне вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства стосовно дружини ОСОБА_6 .

Разом з цим, окрім зазначених вище доказів, прокурором надано довідки про результати розгляду повідомлення ОСОБА_6 від 04 квітня 2019 року, 04 вересня 2019 року; пояснення ОСОБА_4 від 04 квітня 2019 року, від 02 вересня 2019 року; пояснення ОСОБА_6 від 28 серпня 2019 року, від 03 вересня 2019 року; протоколи про адміністративні правопорушення серії ГР №277945 від 04 квітня 2019 року, №277944 від 04 квітня 2019 року, серії АПР18 №298496 від 02 вересня 2019 року, серії АПР18 №298494 від 02 вересня 2019 року, серії АПР18 №298499 від 03 вересня 2019 року, серії АПР18 №298498 від 03 вересня 2019 року; лист від 08 квітня 2019 року №2649, від 05 вересня 2019 року №7192; копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, які суд до уваги не бере, оскільки вони не є джерелом доказів для прийняття рішення про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, згідно вимог КПК України.

Окрім цього, захисник стверджує, що обвинувачений сплатив накладені на нього стягнення, згідно постанов від 02 травня 2019 року, 04 вересня 2019 року, 10 вересня 2019 року, таким чином поніс покарання і не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одні і ті ж діяння.

Проте суд не погоджується з такими твердженнями захисника, оскільки, згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої 07 лютого 2020 року. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що за вказане діяння обвинувачений поніс адміністративне чи кримінальне покарання. Таких даних не надав і захисник. Навпаки, захисником подано постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 травня 2020 року, з якої вбачається, що судом скасовано постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП, по факту домашнього насильства стосовно ОСОБА_6 07 лютого 2020 року.

Захисник вказує, що зазначеною вище постановою суду апеляційної інстанції уже встановлено невинуватість обвинуваченого по факту домашнього насильства 07 лютого 2020 року. Проте, із змісту постанови від 25 травня 2020 року вбачається, що підставою для скасування постанови суду першої інстанції стало недостатність доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Розглядаючи дане кримінальне провадження, судом досліджено, окрім показань потерпілої, і інші докази, які не досліджувалися під час судового засідання справи про адміністративне правопорушення, та які в сукупності підтвердили вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства стосовно ОСОБА_6 07 лютого 2020 року.

Інші факти притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , які описані в обвинувальному акті, не ставляться у вину обвинуваченому, а лише доводять систематичність його протиправної діяльності.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілої особи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до цього порушення та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема: його вік, те, що він раніше не притягується до кримінальної відповідальності, проте за час розгляду даного кримінального провадження знову притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно колишньої дружини ОСОБА_6 , не перебуває на обліку у лікарів психіатра чи нарколога, позитивно характеризується по місцю роботи, посередньо характеризується дільничним інспектором поліції, має на утриманні неповнолітню дитину. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що, з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

Разом з цим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк.

Приймаючи рішення про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням суд взяв до уваги те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується по місцю роботи, що вказує на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Також, потерпілою заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 80000 грн.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеної норми закону, враховуючи, що суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у систематичному вчиненні домашнього насильства щодо потерпілої, суд приходить до висновку про наявність обов`язку обвинуваченого відшкодувати понесену ОСОБА_6 моральну шкоду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 , ч. 3 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Так, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних та емоційних страждань, що відобразилося на її звичному способі життя.

Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена потерпілою сума моральної шкоди є завищеною, та визначає розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_6 , яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 , в сумі 25000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 25000 (двадцять п`ять) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1