Справа № 345/318/22
Провадження № 11-кп/4808/577/22
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000425за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Успенський Республіки Комі Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого:

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі чч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Івано-Франківського міського суду від 10.06.2022 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточне покарання призначено у виді - 5 ( п`ять) років позбавлення волі.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховано покарання відбуте повністю за вироком Івано-Франківського міського суду від 10.06.2022 року у виді арешту,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вироку суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного.

Зазначає, що суд першої інстанції поверхнево дослідив медичні висновки, які містяться в матеріалах справи та мають істотне значення для ухвалення вмотивованого, обґрунтованого та законного рішення.

Вказує, що судом першої інстанції не встановлено його захворювання, як пом`якшуючу обставину.

Наголошує, що тримання під вартою унеможливлює отримання відповідного лікування у медичних закладах та розцінює це як катування, оскільки неможливо забезпечити його необхідними ліками.

Вказує, що у зв`язку з неправильним застосуванням положень щодо звільнення від кримінальної відповідальності, норм щодо застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру винесено покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло та в інші приміщення.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин.

Так, 13.10.2021 року приблизно о 20.00 год. перебуваючи в м. Калуш по вул. Б. Хмельницького, ОСОБА_6 вирішив вчинити крадіжку чужого майна із однієї із квартир, що розташована по вказаній вулиці. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, шляхом зламу люку підвального приміщення в кімнаті залу, незаконно проник в квартиру, що в АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 .

Перебуваючи в квартирі, ОСОБА_6 відшукав та викрав зі столу у вітальній кімнаті мобільний телефон SAMSUNG GALAXY S4 GT-I9515 , об`ємом пам`яті 2/16 GB IMEI НОМЕР_1 вартістю 1710 грн., в якому знаходилася сім картка оператора ПрАТ «Київстар» вартістю 100 грн., а також у спальній кімнаті відшукав та викрав з гаманця, який знаходився під матрацом ліжка 600 євро, що в перерахунку в національну валюту на момент викрадення становить 18255,90 грн., 50 доларів США, що в перерахунку в національну валюту на момент викрадення становить 1317,45 грн. та 3000 грн.

З викраденим майном та грошовими коштами ОСОБА_6 через вікно спальної кімнати покинув місце вчинення злочину та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 24383,35 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній,

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 оспорює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо доводів про невідповідність призначеного покарання колегія суддів робить наступні висновки.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілої і позицію прокурора. Зокрема, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного те, що обвинувачений ОСОБА_6 , на обліку у психіатра та нарколога не числиться, стан його здоров`я (хронічний гепатит С). Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 , за місцем проживання характеризується негативно, місця реєстрації та місця роботи не має, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочини проти власності. До обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підстав ст. 67 КК України, суд першої інстанції відніс рецидив злочинів. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції не встановив.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, те, що він вчинив злочин, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбувши покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення він не став, а продовжив злочинну діяльність і знову вчинив корисливий злочин проти власності. Також суд першої інстанції врахував наявність обтяжуючої обставин, що істотно впливає на ступінь тяжкості вчиненого злочину, прийшов до вірного висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства і призначив покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

На думку суду апеляційної інстанції, такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

Доводи апелянта про неможливість відбувати покарання через стан здоров`я не підтверджені відповідними медичними документами, а тому не є підставою для пом`якшення призначеного судом покарання.

Разом з тим це не позбавляє апелянта права на звернення з таким клопотанням у майбутньому під час відбування покарання в порядку виконання вироку.

На думку суду апеляційної інстанції призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2022 рокущодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12 ОСОБА_13