Справа №949/1293/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 від 02 вересня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти повної середньої, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

На підставі договору оренди землі від 20 лютого 2020 року, орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 562188200:07:007:0035, площею 2,06 га, що розташована на території Дубровицької територіальної громади Сарненського району Рівненської області, за межами населеного пункту с. Трипутня, Сарненського району є ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтею 33 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Таким чином, ОСОБА_4 є землекористувачем земельної ділянки із кадастровим номером 562188200:07:007:0035, площею 2,06 га, що розташована на території Дубровицької територіальної громади Сарненського району Рівненської області, за межами населеного пункту с. Трипутня, Сарненського району.

Так, з 20 лютого 2020 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , являючись землекористувачем земельної ділянки площею 2,06 га, із кадастровим номером 562188200:07:007:0035, що розташована на території Дубровицької територіальної громади Сарненського району Рівненської області за межами населеного пункту с. Трипутня та надана для ведення особистого селянського господарства, під час її використання всупереч вимогам пунктів "а", "б" та "ґ" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України, відповідно до яких землекористувач зобов`язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля та підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі, а також в порушення вимог статті 164 Земельного кодексу України, статті 35 Закону України "Про охорону земель" та статей 20-2, 51 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", достовірно знаючи про вид цільового використання земельної ділянки, без проведення зміни цільового призначення земельної ділянки, розмістив на ній піролізні печі для виготовлення деревного вугілля.

Використання не за цільовим призначенням земельної ділянки сільськогосподарського призначення ОСОБА_4 призвело до виведення із сільськогосподарського обороту земельної ділянки загальною площею 2,06 га.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 254 Кримінального кодексу України, тобто безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердив суду, що дійсно він, будучи землекористувачем земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 562188200:07:007:0035, площею 2,06 га, починаючи із лютого місяця 2020 року, достовірно знаючи про вид цільового використання земельної ділянки, без проведення зміни цільового призначення земельної ділянки, розмістив на ній піролізні печі для виготовлення деревного вугілля.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор надав на підтвердження вини обвинуваченого письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 Кримінального кодексу України та з урахуванням вимог статей 4, 5 Кримінального кодексу України, призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене санкцією статті, яка діяла на момент вчинення ним кримінального правопорушення, а саме у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 254 Кримінального кодексу України.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту, а тому його дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 254 Кримінального кодексу України.

При цьому суд враховує і те, що Законом України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав чинності з 01 липня 2020 року (крім пункту 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону) внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема відповідно до частин 1, 2 статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, де кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Зі змісту статті 4 Кримінального кодексу України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення декілька років тому.

Статтею 254 Кримінального кодексу України, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, передбачене покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого

Статтею 254 Кримінального кодексу України, в редакції, яка діє на день розгляду справи, діяння, які інкримінуються обвинуваченій передбачені в частині 1 даної статті, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Статтею 5 Кримінального кодексу України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, на момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 цього Кодексу, за ступенем тяжкості кваліфікувалось як злочин невеликої тяжкості та відповідно до Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, злочин, передбачений частиною 1 статті 254 Кримінального кодексу України, віднесений до кримінальних проступків.

Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька міська лікарня".

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відшкодував завдану майнову шкоду.

Обставини, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Частиною 1 статті 50 Кримінального кодексу України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення статті 65 Кримінального кодексу України та пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції частини 1 статті 254 Кримінального кодексу України, яка діяла на момент вчинення ним кримінального правопорушення, а саме у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі частини 4 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 07 вересня 2022 року арешт на майно, слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 100, 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. (одна тисяча сімсот гривень).

Накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 07 вересня 2022 року арешт на майно, а саме: 2 (дві) піролізні печі для випалювання деревного вугілля, деревину породи сосна та береза, об`ємом близько 2 м3, 120 (сто двадцять) поліетиленових мішків заповнених деревним вігуллям - скасувати.

Речові докази:

- 2 (дві) піролізні печі для випалювання деревного вугілля, деревину породи сосна та береза, об`ємом 2 м3 та 120 (сто двадцять) поліетиленових мішків заповнених деревним вігуллям, що знаходяться на відповідальному зберіганні ОСОБА_5 - повернути власнику ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1