УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2088/20

13 липня 2022 року
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів - фактичних даних, отриманих у наслідок обшуку, очевидно недопустимими в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Костопільського районного суду перебуває кримінальне провадження №0000251 від 23.04.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав подане ним клопотання про визнання доказів фактичних даних, отриманих у наслідок обшуку, очевидно недопустими (в порядку частини другої та третьої статті 89 КПК України), в якому просив суд визнати фактичні дані, отримані у наслідок обшуку у домоволодінні АДРЕСА_1 , проведеного в період з 18:05 год. до 19:20 год. 29 червня 2020 року очевидно недопустимими доказами у кримінальному провадженні № 0000251 від 23 квітня 2020 року та припинити їх подальше дослідження в судовому засіданні у справі № 564/2088/20.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 21 червня 2022 року, у вказаному вище кримінальному провадженні, розпочато дослідження таких доказів сторони обвинувачення, як протокол обшуку від 29 червня 2020 року та додатків до нього. Вважає їх очевидно недопустимими, оскільки цей доказ отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, з порушенням його суттєвих умов та внаслідок порушення права особи на захист. Зокрема зазначив, що згідно ухвали слідчого судді від 23 червня 2020 року у справі № 564/1385/20, дозвіл на проведення обшуку земельної ділянки та домоволодіння АДРЕСА_1 , що обліковується за ОСОБА_6 було надано слідчим СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , разом із тим, із переглянутого в судовому засіданні відеозапису проведення обшуку, вбачається, що окрім слідчого ОСОБА_7 29 червня 2020 року обшук домоволодіння проводили такожоперуповноважені СКП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не могли бути долучені до проведення обшуку. Окрім цього, було порушено право ОСОБА_4 на захист, що виразилося у ненаданні слідчим своєчасно затриманому захисника до моменту його залучення до участі у слідчій дії обшуку домоволодіння, тобто до моменту їх першого конфіденційного побачення та спілкування, вибору захисником та підозрюваним способу захисту.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання захисника в повному обсязі.

Суд заслухавши пояснення учасників приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України)

У відповідності до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Отже, оцінка доказу як недопустимого під час судового розгляду, а не в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, має надаватися судом лише за наявності ознак очевидної недопустимості.

Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно положень КПК України, є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існує також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Так, даючи оцінку мотивуванню клопотання сторони захисту суд не вбачає очевидної недопустимості указаних доказів, а саме фактичних даних, отриманих у наслідок обшуку у домоволодінні АДРЕСА_1 , проведеного в період з 18:05 год. до 19:20 год. 29 червня 2020 року .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою слідчого судді № 564/1385/20 від 23 червня 2020 року надано слідчим СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дозвіл на проведення обшуку земельної ділянки та домоволодіння (в жилих та нежилих приміщеннях), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке обліковується за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Незалежно від стадії цієї слідчої дії слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу.

В обґрунтування клопотання захисник вказував, що обшук окрім слідчого проводили оперуповноважені СКП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що є порушенням ст. 236 КПК України.

Однак, з дослідженого протоколу обшуку (а.с. 66-67) та переглянутого відео в судовому засіданні встановлено, що обшук, на підставі ухвали слідчого судді № 564/1385/20 від 23 червня 2020 року було проведено слідчим СВ Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 .

З вказаного вище протоколу вбачається, що обшук було проведено, дійсно, за участі оперуповноважених СКП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді (ст. 233 КПК).

З протоклу вбачається, що зауважень від ОСОБА_4 за результатами проведення обшуку не надходило.

З протоколу та відео не встановлено, що ОСОБА_4 заперечував щодо входу до будинку оперативних співробітників та залучення їх до проведення обшуку.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 591/4742/16-к вказано, що протокол обшуку житла є недопустимим доказом, якщо у ньому відсутні відомості про оперативних працівників, які брали у ньому участь, послідовність всіх дій під час проведення обшуку та упакування вилучених предметів.

Також, стороною захисту стверджується про встановлення у судовому засіданні очевидної недопустимості вищевказаних доказів, підтвердженням чому, зокрема, є порушення права затриманого ОСОБА_4 на захист.

Однак, захисником не наведено таких виключних та специфічних обставин проведення обшуку, які б указували, що незабезпечення участі захисника в даному конкретному випадку призвело до істотного порушення прав особи. Тим більше, з протоколу вбачається, що ОСОБА_4 були роз`яснені права, однак останній не висловив бажання щодо залучення в ході обшуку захисника - адвоката.

Оскільки судом не встановлено очевидності недопустимості доказів на цій стадії судового провадження, то у суду відсутні підстави визнавати недопустимими та виключити з переліку доказів у кримінальному провадженні вищеперераховані докази, на які вказує сторона захисту у своїх клопотаннях.

За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів в ході судового розгляду задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів - фактичних даних, отриманих у наслідок обшуку, очевидно недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15 липня 2022 року .

Слідчий суддяОСОБА_1