ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1420/22 Справа № 217/94/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Авдіївського міського суду Донецької області від 31 серпня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горішні Шерівці Заставнівського району Чернівецької області, громадянина України, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді оператора відділення безпілотних авіаційних комплексів розвідувального взводу 1 механізованого батальйону, солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Авдіївського міського суду Донецької області від 31 серпня 2022 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 , погоджене з начальником Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_10 по кримінальному провадженню № 0000235 від 29 серпня 2022 року та застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, з моменту фактичного затримання, 29 серпня 2022 року до 27 жовтня 2022 року включно, з визначенням застави у розмірі 496 200 гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в судовому засіданні слідчим, як стороною кримінального провадження, доведена наявність ризиків, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Також прокурором було доведено обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаних ризиків, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та даного клопотання. Таким чином, сукупність наданих суду матеріалів та вищевикладені обставини дозволяють суду постановити рішення щодо застосування відносно ОСОБА_8 саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.
Також слідчий суддя відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, сімейного та майнового стану підозрюваного, а саме мінливого доходу ОСОБА_8 , який згідно довідки про доходи отримує щомісячну заробітну плату за місцем роботи у розмірі 6700 грн., та щомісячне грошове забезпечення військовослужбовця у розмірі 127 450,41 грн., визнав за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 496 200 гривень, оскільки інший розмір застави не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Авдіївського міського суду Донецької області від 31 серпня 2022 року скасувати, змінити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави на більш м`який, у тому числі, але не виключно, шляхом зменшення розміру застави до суми в межах, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що доводи прокурора та слідчого судді стосовно наявних ризиків є безпідставними.
Так, ризик впливу на свідків ніякими відомостями не обгрунтовуються, до того ж свідки, про яких зазначається, вже допитані слідчим, а по-друге розмір застави в даному випадку не є вирішальним фактором для його нівелювання, оскільки запобігти такому ризику, в даному конкретному кримінальному провадженні, можна шляхом накладення на підозрюваного відповідного обов`язку, про що і просив прокурор, а також у випадку встановлення таких обставин, шляхом застосування іншого заходу забезпечення кримінального провадження.
Заперечує апелянт і ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду, який прокурором обгрунтовано посиланнямна той факт, що підозрюваний тривалий час знаходився в районі ведення бойових дій, володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України та недоцільність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки місце його проживання є населений пункт, що знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Авдіївського міського суду Донецької області. Вказує, що ОСОБА_8 сумлінно виконував свої обовязки солдата ЗСУ, має міцніі соціальні звязки, постійне місце проживання, на утриманні у нього перебуває дружина та двоє малолітніх дітей, , за адресою якого він буде перебувати в разі внесення ним застави, виконуючи покладені на нього обовязки.
Стосовно ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, захисник зазначає, що він взагалі не обгрунтований, а прокурор наводить загальні припущення, які за особистими характеристиками не притаманні її підзахисному.
Також зауважує, що слідчий суддя, визначивши заставу - 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не навів в оскаржуваній ухвалі жодної підстави, яку він вважає виключною, та яка давала можливість слідчому судді вийти за межі вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України і визначити саме такий розмір застави - 496 200 гривень, що не відповідає ані тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 ані його майновому та сімейному стану, оскільки з наданих до слідчого судді довідок убачається, що дохід підозрюваного є мінливим. Так, дохід за 2020 рік склав 5646,44 гривень, який складається з соціальних виплат по безробіттю; за 2021 37956,66 та за 2 квартали 2022 року 444361,98 гривень, з яких виплата з/плати за травень 2022 113941.05 та червень 2022 127450,41 інше соціальні виплати та заробітна плата в мінімальному розмірі. Всі суми вказані без сплати податків. Шкода ж, яка була завдана даним кримінальним правопорушенням, на час розгляду клопотання не визначена, належність цього майна потерпілій не підтверджено, але вказана сума, за переліком майна, на думку сторони захисту, не може перевищувати 35 000 гривень. Таким чином, визначений слідчим суддею розмір застави в 496 200 гривень (200 прожиткових мінімумів) вже заздалегідь є непомірним для підозрюваного ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, яка вважала за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що у провадженні СВ відділення поліції №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, перебувають матеріали досудового розслідування за №0000235 від 29 серпня 2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
30 серпня 2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Наведені у клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, в їх взаємозв`язку та сукупності, зокрема, й протоколами допитів потерпілої та свідків, протоколами слідчих експериментів, протоколами впізнання особи та іншими доказами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Отже, посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України,а саме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, об`єктивно існують з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення і особу підозрюваного. Тож, для запобігання зазначеним ризикам слідчий суддя визнав за необхідне застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених прокурором у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.
Така позиція суду першої інстанції цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, а доводи захисника щодо неврахування судом характеризуючих її підзахисного обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд не вважає такими, що можуть вплинути на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .
Обставини ж, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів враховує, однак вважає, що вони не спростовують висновків слідчого судді про ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, у співставленні з обставинами та характером кримінального правопорушення, іншими обставинами кримінального провадження та даними про особу підозрюваного. До того ж, ці обставини існували і на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.
Крім того, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, ОСОБА_8 повинен був у своїй повсякденній діяльності дотримуватись вимог статей 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якими військовослужбовці постійно повинні свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрими, дисциплінованими, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, бути зразком високої культури, скромності і витримки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому; статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця дотримуватися Конституції та Законів України, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Разом з цим, як було встановлено під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і протягом апеляційного розгляду ОСОБА_8 вищезазначених приписів не дотримався, зокрема, в частині обов`язків берегти військову честь, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, бабільше під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації неприпустимим взагалі є вчинення кримінально-протиправних діянь за участі військових Збройних сил України, які наразі забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України, а уповноваженими органами досудового розслідування України разом з представниками міжнародних інституцій у цій галузі фіксуються численні масові злочини, скоєні російськими військовослужбовцями на території нашої держави.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Авдіївського міського суду Донецької області від 31 серпня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4