Справа №295/7894/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000042 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживавшого до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 407 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмвого взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 18 серпня 2017 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його із проходженням військової служби до 10 години 14 лютого 2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявшись, пояснив суду, що проходив службу в військовій частині НОМЕР_2 в якості солдата. 18.08.2017 самовільно залишив розташування частини та поїхав додому, де проводив час на власний розсуд до 14.02.2018 року, коли повернувся на службу.

Судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, їх позиція є добровільною та істинною, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Тому, враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, суд, за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України ухвалив визнати недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, цивільний позов не заявлений, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає дані фактичні обставини справи.

Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військовослужбовцем, (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, а саме що він раніше судимий за ч.4 ст. 407 КК України за злочин вчинений раніше цього злочину та за ч.3 ст. 185 КК України, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, за місцем служби характеризувався позитивно.

Суд враховує наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що покарання в виді 3 років позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчинення інших злочинів.

Призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд враховує практику Верховного суду. Так, в постанові ВС від 15 лютого 2021 року справа № 760/26543/17 вказано, що у разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами 13 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

Враховуючи особу обвинуваченого, злочини, вчинені ним, призначене попередніми вироком покарання, сул вважає доцільним застосувати поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід не застосовувався, цивільний позов не пред`являвся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 371 374, 394 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд призначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2021, остаточно призначивши покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з 11.09.2019 року.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, і іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1