Справа № 202/4174/22
Провадження № 1-кс/202/3491/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст.307, ч. 3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що у період з 13.06.2022 до 05.07.2022, ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, переслідуючи корисливі мотиви з метою не втручання у його незаконну діяльність звернувся до службової особи яка займає відповідальне становище ОСОБА_9 з пропозицією надання неправомірної вигоди у розмірі 60 000 гривень, щомісячно за не вчинення, в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища, за наступних обставин.

Відповідно до витягу з наказу № 582 о/с від 24.05.2022 покладено тимчасове виконання обов`язків з 25 травня 2022 року начальника відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області на ОСОБА_9 .

Відповідно до витягу з наказу № 655 о/с від 27.06.2022 переміщено з 28 червня 2022 року майора поліції ОСОБА_9 на посаду начальника відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 2 примітки до статті 368 КК України, службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-2, 369 та 382 цього КК України є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 КК України, а саме службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах місцевого самоврядування посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом, тобто посади, крім зазначених у пункті 3 примітки до статті 368 КК України, керівники і заступники керівників органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Отже, начальника відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області на ОСОБА_9 , обіймаючи в лавах національної поліції України посаду з відповідальним становищем, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, відповідно до пункту 2 прим. ст. 368 КК України, є службовою особою яка займає відповідальне становище.

Так, 13.06.2022 у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище в лавах національної поліції України, з метою не втручання ним у протиправну діяльність ОСОБА_5 щодо збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів на території м. Вільногірськ. З цією метою ОСОБА_5 в першій половині доби цього ж дня, зателефонував начальнику відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області ОСОБА_9 з пропозицією зустрічі для знайомства за адресою: на перехресті дороги яка веде у м. Вільногірськ, поблизу села Саївка Кам`янського району Дніпропетровської області.

У подальшому, 13.06.2022 о 17:00 годині, ОСОБА_5 прибув за обумовленою адресою, а саме: на перехресті дороги яка веде у м. Вільногірськ, поблизу села Саївка Кам`янського району Дніпропетровської області та в свою чергу на зустріч приїхав начальник відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області ОСОБА_9 та в ході їх розмови ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу запропонував неправомірну вимогу начальнику відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області ОСОБА_9 не вчиняти дії направленні на притягнення до кримінальної відповідальності його та підконтрольних осіб, які збувають на території м. Вільногірськ наркотичні засоби та психотропні речовини, їх аналоги та прекурсори.

14.06.2022 усвідомлюючи суспільно-небезпечних характер дій ОСОБА_5 , начальник відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області майор поліції ОСОБА_9 у відповідності до ЗУ «Про Національну поліцію», ЗУ «Про запобігання корупції», повідомив свого безпосереднього керівника начальника Камянського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про вищезазначений факт.

28.06.2022 приблизно о 19:40 ОСОБА_5 перебуваючи на перехресті дороги яка веде у м. Вільногірськ, поблизу села Саївка Кам`янського району Дніпропетровської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, надав особі яка займає відповідальне становище в лавах національної поліції, а саме: начальнику відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області ОСОБА_9 неправомірну вигоду у сумі 50 000 грн. за червень місяць, за не вчинення дій направлених на притягнення до кримінальної відповідальності його та підконтрольних йому осіб, які збувають на території м. Вільногірськ наркотичних засобів та психотропні речовини, їх аналоги та прекурсори.

Так, продовжуючи свою злочинну діяльність 08.08.2022 приблизно о 13:15 ОСОБА_5 перебуваючи на перехресті дороги яка веде у м. Вільногірськ, поблизу села Саївка Кам`янського району Дніпропетровської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, надав особі яка займає відповідальне становище в лавах національної поліції, а саме: начальнику відділення поліції № 4 Кам`янського районного управління поліції Дніпропетровської області ОСОБА_9 неправомірну вигоду у сумі 50 000 грн. за серпень місяць, за не вчинення дій направлених на притягнення до кримінальної відповідальності його та підконтрольних йому осіб, які збувають на території м. Вільногірськ наркотичних засобів та психотропні речовини, їх аналоги та прекурсори.

08.08.2022 року в період часу з 18.30 год. до 19.20 год., в ході проведення огляду в м. Вільногірськ, начальником ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 було добровільно видано грошові кошти в сумі 50 000 гривень купюрами номіналом 500 гривень у кількості 100 штук.

08.08.2022 о 14 год. 27 хв. злочинна діяльність ОСОБА_5 припинена працівниками поліції, та останнього затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Вищевказані дії, ОСОБА_5 , що виразились у наданні неправомірної вигоди за вчинення службовою особою яка займає відповідальне становище, в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Крім того, в невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 08.08.2022, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, ОСОБА_10 , маючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_5 та іншими не встановленими під час досудового розслідування особами, спрямований на незаконне придбання з метою збуту психотропних речовин, обіг яких обмежено «матамфетамін», повторно, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправність та караність своїх дій, посягаючи на встановлені та охоронювані законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, діючи умисно, незаконно придбав з метою збуту у невстановленої слідством особи, речовину, яка містять у своєму складі психотропний засіб, а саме речовину загальною масою 0,0472 г, яка містить у своєму складі психотропний засіб, обіг якого обмежено, який, ОСОБА_10 , діючи умисно, маючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_5 та іншими не встановленими під час досудового розслідування особами, повторно, з невстановленого в ході досудового розслідування часу почав незаконно, з метою збуту, зберігати в транспортному засобі марки «Chevrolet Aveo» д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , де незаконно, з метою збуту продовжив перевозити та зберігати.

08.08.2022 в період з 16 год. 15 хв. до 16 год. 30 хв., під час проведення огляду земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область м. Вільногірськ, вул. Центральна, навпроти будинку буд. 39, в присутності ОСОБА_10 було виявлено та вилучено речовину кристалічного походження розфасовану у 196 сліп пакетів, по одному з яких проведено експертизу та в якому, згідно висновку експерта №СЕ-19/104-22/233560-НЗПРАП від 09.08.2022 містить психотропну речовину матамфетамін, загальна маса метамфетаміну у речовині масою 0,0472 г, становить 0,0277 г, (у перерахунку на метамфетамінову основу).

Таким чином, ОСОБА_10 , повторно, діючи умисно, з метою збуту наркотичного засобу за попередньою змовою групою осіб, перевозивши, за викладених вище обставин в невстановлений в ході досудового розслідування час, незаконно придбав, та, зберігав у транспортному засобі марки «Chevrolet Aveo» д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , психотропну речовину матамфетамін, загальна маса метамфетаміну у речовині масою 0,0472 г, становить 0,0277 г, (у перерахунку на метамфетамінову основу).

08.08.2022 о 14 год. 42 хв. злочинна діяльність ОСОБА_10 припинена працівниками поліції, та останнього затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Вищевказані дії ОСОБА_5 , що виразились у незаконному перевезені, зберіганні психотропних речовин з метою збуту, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У ході досудового розслідування встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у наданні неправомірної вигоди за вчинення службовою особою яка займає відповідальне становище, в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та у незаконному перевезені, зберіганні психотропних речовин з метою збуту, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

09.08.2022, в порядку ст.ст. 276-278 КПК України, у скоєнні кримінальних правопорушень передбаченоих ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України, повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України, які є тяжкими злочинами за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вказаний злочин віднесено до категорії тяжкого.

Про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 свідчать докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження у їх сукупності, у тому числі: рапортами щодо виявлення ознак кримінального правопорушення від 21.06.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 21.06.2022, протоколом огляду від 21.06.2022; протоколом огляду від 28.06.2022, протоколами додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 30.06.2022 та від 08.07.2022, протоколом огляду від 30.06.2022, рапортами щодо виявлення ознак кримінального правопорушення; рапортом за результатами виконання доручення в порядку вимог ст.40,41 КПК України від 07.07.2022, протоколом огляду від 08.07.2022, протоколом від 05.07.2022; протоколом огляду від 28.06.2022; висновком експерта від судової технічної експертизи документів від 15.07.2022; протоколами огляду від 15.07.2022; рапортом за результатами виконання доручення в порядку вимог ст.40,41 КПК України, висновками хімічних експертиз, та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження за № 0000285.

Відповідно до частини 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини 1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Встановлено що у підозрюваного ОСОБА_5 , у користуванні є нерухоме майно, яке придбане за допомогою нього, а саме:

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10, власник ОСОБА_4 розмір частки 5/6;

- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, власник ОСОБА_4 розмір частки 1/1;

- квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, власник належить ОСОБА_11 з часткою 1/3, ОСОБА_12 з часткою 1/3, ОСОБА_13 з часткою 1/3.

Також, встановлено що у підозрюваного ОСОБА_5 , у користуванні є рухоме майно, яке придбане за допомогою нього, а саме:

- транспортний засіб марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ;

- транспортний засіб марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

05.08.2022 року, вищевказане майно визнано речовим доказам в даному кримінальному провадженню, для відшкодування завданих збитків підозрюваним.

Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив корупційний злочин та для забезпечення виконання конфіскації майна як виду покарання, необхідно накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування рухомим та не рухомим майном, а саме:

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10, власник ОСОБА_4 розмір частки 5/6;

- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, власник ОСОБА_4 розмір частки 1/1;

- квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, власник належить ОСОБА_11 з часткою 1/3, ОСОБА_12 з часткою 1/3, ОСОБА_13 з часткою 1/3;

- транспортний засіб марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ;

- транспортний засіб марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4

На підставі викладеного слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Прокурор у судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання та накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання. Доказів того, що майно, визначене у клопотанні є власністю ОСОБА_5 , у контексті вимог ст.49 КК України, не надав.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить його матері ОСОБА_12 , а також сестрі ОСОБА_11 та племіннику ОСОБА_13 у рівних частках та набуте в наслідок приватизації такого майна. Інші об`єкти рухомого та нерухомого майна, на які прокурор просить накласти арешт на праві приватної власності належать ОСОБА_4 та придбані за її кошти.

Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки вона є власником рухомого та нерухомого майна, визначеного у клопотанні, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить рідним ОСОБА_5 , а саме матері, сестрі та племіннику. Належне їй рухоме та нерухоме майно придбано за її кошти та зареєстроване за нею.

Захисники підозрюваного ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також заперечували проти задоволення клопотання, оскільки воно є безпідставним і прямо суперечить вимогам чинного кримінального та кримінально-процесуального законодавства щодо мети накладення арешту на визначене у клопотанні рухоме та нерухоме майно. ОСОБА_5 не є власником визначеного у клопотанні майна, а доказів того, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, набутою у період шлюбу або придбано за кошти підозрюваного стороною обвинувачення не надано. Крім того, вирішення питання щодо спорів власності на майно не належать до компетенції слідчого судді на стадії досудового розслідування.

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя виходить з наступного.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається зокрема конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з п. 1, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, в судовому засіданні встановлено, що в провадженні Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені 21.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст.307, ч. 3 ст.307 КК України.

Слідчий суддя звертає увагу, що слідчий за погодженням з прокурором звернулись із клопотанням про арешт рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у користуванні ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (розмір частки 5/6);

- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ОСОБА_4 (розмір частки 1/1);

- квартиру, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_11 (1/3 частки), ОСОБА_12 (1/3 частки), ОСОБА_13 (1/3 частки).

- транспортний засіб марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ;

- транспортний засіб марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

08.08.2022 ОСОБА_5 затримано в порядку вимог ст. 208 КПК України.

09.08.2022, відповідно до вимог ст. ст. 276-278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст.369 КК України.

Санкцією ч. 3 ст. 369 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Санкцією ч.2 ст.307 КК України встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

З огляду на викладене, враховуючи мету накладення арешту на майно, слідчий суддя зобов`язаний виконати вимоги п.3 ч. 2 стт.173 КПК України та встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України підтверджується наданими слідчому судді копіями доказів у кримінальному провадження, а саме:

- рапортами щодо виявлення ознак кримінального правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 21.06.2022;

- протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 21.06.2022;

- протоколами оглядів від 21.06.2022;

- протоколом огляду від 28.06.2022;

- протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 30.06.2022;

- протоколом огляду від 30.06.2022;

- протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 08.07.2022;

- протоколом огляду від 08.07.2022;

- рапортами щодо виявлення ознак кримінального правопорушення від 22.06.2022;

- протоколом за результатами негласних слідчих (розшукових) дій від 05.07.2022;

- протоколом огляду від 28.06.2022.

Слідчий суддя вважає, що за обставин, викладених у клопотанні, слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України та існування фактів, які в контексті практики Європейського суду з прав людини можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

При цьому слідчий суддя враховує, що на даній стадії кримінального провадження судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри, а тому докази, які є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри, не обов`язково мають бути настільки ж переконливими та повними, як докази на стадії висунення особі обвинувачення у вчиненні злочину або на стадії судового розгляду такого обвинувачення.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що в судовому засіданні прокурором надано достатньо доказів щодо вагомості підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище неправомірну вигоду за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, а надані слідчому судді докази є вагомими та достатніми для визначення обґрунтованості підозри в контексті практики Європейського суду з прав людини.

Щодо обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до змісту письмового повідомлення про підозру, дослідженого у судовому засіданні встановлено, що з об`єктивної сторони дії ОСОБА_5 полягають у його попередній змові з ОСОБА_10 на незаконне придбання з метою збуту психотропної речовими. Обіг якої обмежено метамфетамін. Слід зазначити, що, окрім вказаної обставини, текст письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 взагалі не містить посилань на те, які саме дію або бездіяльність, за своїми об`єктивними ознаками, що відповідають диспозиції ч.2 ст.307 КК України, вчинив або утримувався від вчинення ОСОБА_5 . Вказане свідчить про неконкретність письмового повідомлення про підозру, оскільки у резолютивній частині письмового повідомлення про підозру визначено, що протиправні дії ОСОБА_5 виразились у незаконному перевезенні, зберіганні психотропних речовин з метою збуту за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно.

Відповідно визначене наявно свідчить про обґрунтовані сумніви слідчого судді у наявності підстав, передбачених ч. п.3 ч.2 ст.173 КПК України у контексті обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, слід зазначити, що текст письмового повідомлення про підозру містить пряме посилання на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України за попередньою змовою з ОСОБА_10 , не оцінюючи на даній стадії судового провадження докази з точки зору їх достатності та допустимості, слідчий суддя зазначає, що із долучених до клопотання доказів, які обґрунтовують підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про сам факт знайомства або спільних протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . У наданому слідчому судді на дослідження протоколі огляду від 30.06.2022 дані щодо такої особи, як ОСОБА_10 відсутні. Крім того, відповідно до долучених до клопотання матеріалів - рапортів за результатами виконання доручення в порядку вимог ст.40,41 КПК України від 04.07.2022 та від 08.07.2022 встановлено відомості щодо іншої особи, яка займається оптовим збутом та виготовленням наркотичних та психотропних речовин на території м. Вільногірська та в діях іншої особи вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, при цьому збувачем є саме ОСОБА_10 . Інші матеріали, отримані за результатами виконання доручення в порядку вимог ст.40,41 КПК України (рапорти щодо виявлення ознак кримінального правопорушення не містять відомостей щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Так саме і за результатами вивчення свідчень свідка ОСОБА_14 від 06.07.2022 та від 20.07.2022 встановлено, що закупівля психотропних речовин здійснювалась свідком ОСОБА_14 у чоловіків на ім`я ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

З огляду на викладене, додані до клопотання докази щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України не є вагомими.

У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Відповідно до вимог п.п. 11,12 ст.170 КПК України, встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №303273115 від 22.06.2022 (а.с. 75-80) встановлено, що:

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (розмір частки 5/6);

- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (розмір частки 1/1);

- квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності належить ОСОБА_11 (1/3 частки), ОСОБА_12 (1/3 частки), ОСОБА_13 (1/3 частки).

Відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб № НОМЕР_7 встановлено, що транспортний засіб марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (а.с. 82 );

Відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб № НОМЕР_8 встановлено, що транспортний засіб марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (а.с. 81) .

Дані факти підтверджено наданими у судовому засіданні стороною захисту копіями договору купівлі-продажу на транспортного засобу 7221/22/018873 від 27.05.2022, договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та часткою земельної ділянки від 11.09.2015 НАР 260732 (а.с. 92-93, 98-101).

Слідчий суддя не погоджується із доводами прокурора про необхідність накладення арешту на визначене у клопотанні нерухоме та рухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки слідчому судді не надано жодного належного та допустимого доказу щодо права власності ОСОБА_5 на це майно.

Відповідно до змісту клопотання та обставин, встановлених у судовому засіданні встановлено, що квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 на праві приватної власності у рівних частках належить сестрі підозрюваного - ОСОБА_11 (1/3 частки), матері підозрюваного - ОСОБА_12 (1/3 частки) та племіннику підозрюваного - ОСОБА_13 (1/3 частки) в порядку приватизації вказаного майна (а.с. 75-80).

Інше рухоме та нерухоме майно, на яке прокурор просить накласти арешт на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Доводи прокурора про те, що майно, а саме земельна ділянка з кадастровим номером :04:016:0039 площею 0.1 га., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 з житловим будинком, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, а також транспортний засіб Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ОСОБА_5 давав дозвіл на купівлю вказаного майна слідчий суддя не може прийняти до уваги, оскільки слідчому судді, не надано належних доказів набуття ОСОБА_4 та ОСОБА_5 статусу подружжя (реєстрації шлюбу).

Хоча положення ст.ст. 61,63 СК України передбачають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, проте слідчому судді не надано доказів того, що визначене у клопотанні нерухоме та рухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_4 , має статус спільної сумісної власності, набуте у період подружнього життя, та не відноситься до особистої приватної власності дружини відповідно до вимог ст. 57 СК України.

Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, що узгоджується зі сталою судовою практикою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2018 у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18), від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), 12.10.2016 у справі № 6-846цс16.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що транспортні засоби марки «Toyota Highlander» д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 та марки «Lexus NX 200» д.н. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_4 є неподільним майном. Тому, навіть якщо припустити, що вказане рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та набуте у період шлюбу, виділити частку такого майна в натурі неможливо (висновок Верховного суду від 09.04.2020 у справі 676/2199/19 (провадження № 51-5641км19).

Вирішення у кримінальному провадженні спору про право власності на майно, зокрема його поділ зі виділенням часток є неприпустимим, що узгоджується із висновками Верховного суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), а також від 01.12.2020 по справі № 520/16693/15-к (провадження 51-4647км20).

Відповідно до сталої судової практики та вимог ч.ч.2, 5 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, зазначена у ч.5 ст.170 КПК умова щодо можливості накладання арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту майна інших осіб (окрім зазначених у цій нормі), в тому числі дружини підозрюваного. (висновок Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11.10.2021 по справі №991/5795/21 (провадження №11-сс/991/583/21 ).

Відповідний висновок узгоджується з практикою ЄСПЛ, який рішенням у справі «Денисова та Мойсеєва проти Росії» (Denisova and Moiseyeva v. Russia) від 01 квітня 2010 року, заява №16903/03, встановив порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тим, що спочатку було накладено арешт на майно (а згодом здійснена і його конфіскація) дружини на підставі вироку суду, ухваленого щодо її чоловіка.

З огляду на викладене, слід зауважити, що в даному випадку обмеження права власності добросовісних власників рухомого та нерухомого майна, які не мають статусу підозрюваних у кримінальному проваджені шляхом накладення арешту на майно для забезпечення конфіскації майна як виду покарання прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном, не відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, у клопотанні слідчий та прокурор зазначають, що постановою слідчого від 05.08.2022 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні для відшкодування завданих підозрюваним збитків.

Однак, зазначена постанова слідчого від 05.08.2022 до матеріалів справи не долучена та у судовому засіданні не надана.

При цьому слідчий суддя позбавлений можливості впевнитись у законності прийнятого слідчим процесуального рішення, датованого 05.08.2022, оскільки письмове повідомлення про підозру, відповідно до вимог ст. ст. 276-278 КПК України, вручено ОСОБА_5 09.08.2022.

Не зрозумілим залишається і той факт, кому саме та в якому обсязі спричинено матеріальні збитки неправомірними діями ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст.369 КК України.

Враховуючи відсутність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст.307, ч. 3 ст.307 КК України у зв`язку із його необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокурору та іншим заінтересованим особам.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1