Справа № 462/1894/22
Провадження № 11-п/811/84/22 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові подання Залізничного районного суду м. Львова про направлення скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на бездіяльність відділу поліції №1 Львівського районного управління № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на розгляд до іншого суду,

в с т а н о в и л а :

23 червня 2022 року до Львівського апеляційного суду надійшло подання Залізничного районного суду м. Львова про направлення скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на бездіяльність відділу поліції № 1 Львівського районного управління № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на розгляд до іншого суду.

Із подання вбачається, що 02 травня 2022 року до Залізничного районного суду м. Львова поступила скарга ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на бездіяльність відділу поліції №1 Львівського районного управління № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення за заявою від 27.04.2022. 02 травня 2022 року скаргу внесено до системи документообігу суду для проведення автоматичного розподілу між слідчими суддями.

Усіма слідчими суддями Залізничного районного суду м. Львова заявлено самовідводи у розгляді скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оскільки відповідно до заяви від 27.24.2022 злочин, на думку заявників, вчинено суддею Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_9 , яка є колегою по роботі та з якою усі судді перебувають у товариських відносинах, що може викликати сумніви у їх об`єктивності та неупередженості.

Оскільки розподіл скарги був неможливий, 10 червня 2022 року за поданням скаргу було скеровано до Львівського апеляційного суду для направлення справи до іншого суду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.06.2022 відмовлено у задоволенні подання з тих підстав, що судом першої інстанції не вичерпано усіх процесуальних можливостей щодо визначення слідчого судді.

21 червня 2022 року у Залізничному районному суді м. Львова було проведено збори суддів, однак зборами суддів було вирішено недоцільним обирати додаткових слідчих суддів.

22 червня 2022 року скаргу внесено до системи документообігу суду для проведення автоматизованого розподілу між слідчими суддями, проте розподіл не відбувся, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів, у зв`язку з чим Залізничний районний суд м. Львова повторно звертається до Львівського апеляційного суду з поданням про направлення скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на бездіяльність відділу поліції № 1 Львівського районного управління № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на розгляд до іншого суду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши подання, колегія суддів вважає, що у задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступного.

У Залізничному районному суді м. Львова відповідно до протоколу №3 зборів суддів від 15 грудня 2021 року обрано слідчими суддями Залізниченого районного суду м. Львова суддів: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Зважаючи на те, що скаржники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 оскаржують бездіяльність відділу поліції №1 Львівського районного управління № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей за їх заявою про вчинення кримінального правопорушення суддею Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_9 , слідчі судді : ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 заявили самовідвід.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2022 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 червня 2022 року відмовлено у задоволенні подання оскільки зазначене питання може бути вирішене зборами суддів, до компетенції яких віднесено вирішення питання щодо організації розгляду справ і проваджень в суді.
21 червня 2022 року зборами суддів Залізничного районного суду м. Львова вирішено недоцільним обирати додаткових слідчих суддів, у зв`язку з чим розподіл справи між суддями не відбувся, оскільки не вистачає потрібної кількості слідчих суддів.
Згідно з ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.
Як вбачається з матеріалів подання, зокрема звіту про неможливість розподілу справи між суддями, кількість суддів визначених на поточну спеціалізацію 12: ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , з них відведено слідчих суддів: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

При цьому судді ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 виключені з розподілу справи оскільки не є слідчими суддями.

Відповідно до п.1 Розділу VII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26.11.2010 № 30 (із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Ради суддів України), збори суддів відповідного суду визначають спеціалізації кожного судді такого суду відповідно до Загального класифікатора спеціалізацій суддів та категорій справ, затвердженого ДСА України. Для кожного судді може бути визначена більш, ніж одна спеціалізація. Визначення спеціалізації суддів у суді, в тому числі слідчих суддів, має забезпечити виключення випадків неможливості проведення автоматизованого розподілу справи або матеріалів кримінального провадження через відсутність суддів відповідної спеціалізації.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з п. 2 ч. 5 ст. 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, збори суддів Залізничного районного суду м. Львова вправі самостійно визначити спеціалізацію в даному суді в спосіб, яким можливо забезпечити автоматичний розподіл даної скарги, оскільки загальна кількість суддів, що залишаються в штаті районного суду, є достатньою для утворення складу суду для розгляду зазначеної скарги.
Тому, враховуючи, що в місцевому суді на час розгляду подання працює достатня кількість суддів для розподілу кримінального провадження, якими не заявлено самовідводів, колегія суддів, з огляду на положення ст. 34 КПК України, не вбачає підстав для направлення матеріалів провадження до іншого суду, оскільки Залізничним районним судом м. Львова не вичерпано всіх процесуальних можливостей по визначенню слідчого судді для розгляду скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Щодо рішення зборів суддів Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року щодо недоцільності обрання додаткових слідчих суддів слід зазначити, що спеціалізація з розгляду конкретних категорій справ може запроваджуватись зборами суддів конкретного суду з метою удосконалення роботи суддів та не повинна створювати перепони для виконання судом своїх конституційних функцій по відправленню правосуддя, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що з системного аналізу ст.ст. 21, 415 КПК України вбачається, що вказівки апеляційного суду у вигляді висновків та мотивів є обов`язковими для врахування судом першої інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що подання Залізничного районного суду м. Львова є необґрунтованим, а тому у задоволенні такого слід відмовити.

Крім цього колегія суддів вважає за необхідне повторно звернути увагу на таке.

Правове регулювання відводу (самовідводу) судді визначається статтями 75, 76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу. Частини 1, 2 статті 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів подання слідчий суддя ОСОБА_9 заявила самовідвід, оскільки скарга ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 містить в собі посилання на кримінальне правопорушення, нібито скоєне нею.

Відповідно до частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Обставинами, на які посилається суддя у своїй заяві про самовідвід, є передбачені у п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Враховуючи наведене, а також той факт, що суддя не може слухати праву щодо самого себе, на думку апеляційного суду існували об`єктивні підстави для задоволення заяви слідчого судді ОСОБА_9 про самовідвід.

Щодо заявлення самовідводів іншими слідчими суддями, колегія суддів вважає такі безпідставним та необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, на питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України».

У п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивного, який полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивного, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 даного Закону встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Згідно з пунктами 1,2 ч. 7 ст. 56 зазначеного Закону суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону. Таким чином, в руслі суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції». Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу.

Припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді. Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

Сумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 32, п.3 ч. 1 ст. 34 КПК України розгляд кримінального провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення забороняється тим судом, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав дану посаду. У такому випадку кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду. При цьому, наявність іншого процесуального статусу судді чи його відсутність (особі не повідомлялося про підозру), відповідно до змісту ч. 1 ст. 34 КПК України, не може бути підставою для зміни підсудності.

Керуючись ст.ст. 34, 376, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у задоволенні подання Залізничного районного суду м. Львова про направлення матеріалів справи за скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на бездіяльність відділу поліції № 1 Львівського районного управління № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 27.04.2022 до іншого суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3