Справа № 513/178/22
Провадження № 1-кп/513/49/22
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду смт Сарата обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001464 від 08 грудня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надежда Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судомого:

- вироком Саратського районного суду Одеської області від 22 липня 2021 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України, із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , в період часу з 10 по 20 вересня 2021 року, більш точної дати встановити не надалося за можливим, приблизно о 11 год. 00 хв., переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через хвіртку проник на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 . Після чого, ОСОБА_4 підійшов до господарського приміщення будинку, де відчинивши двері проник в приміщення, звідки таємно, умисно, повторно, викрав раму від велосипеда марки «Салют» (в комплекті з багажником, рулем, педалями та двома крилами) вартістю 400 гривень, яке належить ОСОБА_5 , спричинивши останньому матеріальні збитки на вказану суму, після чого з місця скоєння крадіжки зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення.

Далі, ОСОБА_4 , в період часу з 20 по 30 вересня 2021 року, більш точної дати встановити не надалося за можливим, приблизно о 12 год. 00 хв., переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через хвіртку проник на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 . Після чого, ОСОБА_4 підійшов до вищевказаного будинку, де зірвавши одне із кілець навісного замка на вхідних дверях проник в приміщення будинку, звідки таємно, умисно, повторно, шляхом демонтажу, викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: чугунну плиту (довжиною 75 см, шириною 35 см, товщиною 2 см, з двома створами та кільцями), яка була у використанні, вартістю 480 гривень; чугунні дверцята пічного опалення (довжиною 26 см, шириною 17 см товщиною 2 см, по центру з лицьової частини на яких мається горизонтальний засов довжиною 32 см), які були у використанні, вартістю 440 гривень, спричинивши останньому матеріальні збитки на загальну суму 920 гривень, після чого з місця скоєння крадіжки зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

Далі, ОСОБА_4 , в період часу з 01 по 10 жовтня 2021 року, більш точної дати встановити не надалося за можливим, приблизно о 14 год. 00 хв., переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через хвіртку проник на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 . Після чого, ОСОБА_4 підійшов до вищевказаного будинку, де зірвавши одне із кілець навісного замка на вхідних дверях проник в приміщення будинку, звідки таємно, умисно, повторно, викрав холодильник марки «STINOL-101» вартістю 5300 гривень, який належить ОСОБА_5 , спричинивши останньому матеріальні збитки на вказану суму, після чого з місця скоєння крадіжки зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

Далі, ОСОБА_4 , 30 листопада 2021 приблизно о 22 год. 00 хв., переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшов до забору будинку АДРЕСА_4 , де шляхом вільного доступу та демонтажу таємно, умисно, повторно, викрав металеві стовпчики (тавр) в кількості 4 штук, загальною вагою 40 кг, вартістю 1840 гривень, які належать ОСОБА_6 , спричинивши останній матеріальні збитки на вказану суму, після чого з місця скоєння крадіжки зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за знаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

За сукупністю ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України визнав повністю та показав, що з серпня 2021 року потерпілий ОСОБА_5 , протягом трьох місяців лежав у нього вдома, оскільки зламав ногу, коли перебував у нього на подвір`ї. В цей час коли потерпілий знаходився у нього вдома, він викрав майно належне потерпілому ОСОБА_5 , яке здав на металобрухт, а отримані кошти витратив на харчування та алкогольні напої. Дозвіл на користування майном потерпілого ОСОБА_5 , обвинувачений від останнього не отримував. Із вартістю викраденого майна погоджується. Також, в день та час зазначений в обвинувальному акті, будучи у стані алкогольного сп`яніння, він викрав майно належне потерпілій ОСОБА_6 , яке потім здав на металобрухт. Із вартістю викраденого майна потерпілої ОСОБА_6 також погоджується.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялися належним чином, але у судове засідання не з`явилися. Разом з тим, потерпілі звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просили здійснити судовий розгляд у їх відсутності.

З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілих, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без їх участі.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень КК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, а саме: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення; таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло за кожним із епізодів; таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало б права обвинуваченого.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кожного з кримінальних правопорушень, у т.ч. їх час, місце, спосіб учинення.

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ними дій.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Досудова доповідь відносно ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 314-1 КПК України не складалась.

При цьому, ч. 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

З аналізу норм ст. ст. 71, 78 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року слідує, що у разі вчинення обвинуваченим в період іспитового строку нового злочину покарання, від відбування якого він був звільнений на підставі ст. 75 КК України, тепер має відбуватись ним реально - як і всі інші покарання в межах алгоритму призначення покарання і за сукупністю злочинів, і за сукупністю вироків.

Така позиція відповідає висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року в справі № 511/37/16-к.

Також, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення у період іспитового строку та знову скоїв кримінальні правопорушення, відповідних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, які віднесені до категорії нетяжкого та тяжкого злочину, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо тільки лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання пов`язаного з позбавленням волі у межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі. На підставі ч.1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначивши його остаточний строк відповідно до вимог ст.71 КК України, а саме із частковим приєднанням покарання за вироком Саратського районного суду Одеської області від 22 липня 2021 року.

Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази у кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 грудня 2021 року було накладено арешт на чугунну плиту (довжиною 75 см, шириною 35 см, товщиною 2 см, з двома створами та кільцями), та чугунні дверцята пічного опалення (довжиною 26 см, шириною 17 см товщиною 2 см, по центру з лицьової частини на яких мається горизонтальний засов довжиною 32 см).

Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області від 17 грудня 2021 року накладено арешт на металеві стовпчики в кількості 4 штуки.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2022 року накладено арешт на раму від велосипеда марки «Салют».

За положеннями ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Отже суд, вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою суду від 17 грудня 2021 року, від 22 грудня 2021 року та від 18 січня 2022 року.

Відповідно до ст.ст.368, 374 КПК України, суд, ухвалюючи остаточне рішення за обвинувальним актом у виді призначення покарання, вирішує питання, зокрема, щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, як виду забезпечення кримінального провадження, оцінивши наявні докази та ризики, суд дійшов висновку, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, відповідно до змісту якої метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання в даному випадку обвинуваченим вироку, запобігання, зокрема, спробам переховуватися від суду до набрання вироком законної сили, вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є ухвалення вироку та призначення покарання у вигляді позбавлення волі, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті, що зазначено у ч.2 ст.177 КПК України.

Стаття 178 КПК України зобов`язує суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК, оцінити у сукупності й всі обставини, що перелічені цією статтею, тому, розглядаючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи, що рішення про застосування такого запобіжного заходу обмежує права і свободи обвинуваченого - враховує, що запобіжний захід відповідає характеру певного суспільного інтересу (що визначений у КПК України) конкретним підставам і меті, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, тому дійшов наступного.

Зважаючи на існуючі ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, суд дійшов висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим вироку, процесуальних обов`язків і його належну поведінку, а також запобігти спробам його переховування від суду та вчиненню іншого кримінального правопорушення, а тому наявні підстави для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Саратського районного суду Одеської області від 22 липня 2021 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , до вступу вироку в законну силу обрати у виді тримання під вартою.

Взяти обвинуваченого ОСОБА_4 , під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 25 березня 2022 року.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази: чугунну плиту (довжиною 75 см, шириною 35 см, товщиною 2 см, з двома створами та кільцями), та чугунні дверцята пічного опалення (довжиною 26 см, шириною 17 см товщиною 2 см, по центру з лицьової частини на яких мається горизонтальний засов довжиною 32 см), раму від велосипеда, - які знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , залишити потерпілому. Металеві стовпчики в кількості 4 штуки, а саме: металевий стовпчик (тавр) - довжиною 2,3 м, вагою 10 кг, розміром 63*100 мм, металевий стовпчик (тавр) - довжиною 2,3 м, вагою 10 кг, розміром 63*100 мм, металевий стовпчик (тавр) - довжиною 2,3 м, вагою 10 кг, розміром 63*100мм,- металевий стовпчик (кут) - довжиною 2,6 м, вагою 10 кг, розміром 50*50 мм, які знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , залишити потерпілій.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 грудня 2021 року та 18 січня 2022 року, ухвалою слідчого судді Саратського районного суду Одеської області від 17 грудня 2021 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1