БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/136/22
Провадження № 1-кп/730/26/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2022 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000077 від 15.10.2020р. по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, неодруженого, непрацюючого, не судимого в силу ст.89 КК України, -

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 14 жовтня 2020 року близько 18-00 год., керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи на проїзній частині дороги на відстані 40м від перехрестя траси М-02 «Кіпті-Глухів-Бачівськ» з автомобільною дорогою м. Борзна с. Велика Загорівка в напрямку с. Велика Загорівка Ніжинського району Чернігівської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, пов`язаних зі створенням для нього на дорозі аварійної ситуації водієм автомобіля марки «ТОYOTA COROLLA 2.0D», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , перегородив йому рух, вийшов зі свого автомобіля, підійшов до ОСОБА_7 , який також вийшов зі свого заблокованого автомобіля, та кулаком правої руки з одягнутим на її кисть предметом типу кастет, що спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_7 одного акцентованого удару в область голови, від чого той упав та втратив свідомість, а ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, почав ще наносити удари руками ОСОБА_7 по голові, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка виражалась струсом головного мозку, забою носа, синцями обох очних ділянок обличчя, садна та забійної рани лоба справа, синцем верхньої губи та саднами слизової оболонки нижньої губи рота, які в комплексі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я строком не більше 21 дня.

ОСОБА_6 у судовому засіданні винним себе в пред`явленому обвинуваченні не визнав і просив його виправдати. Пояснив, що ввечері 14 жовтня 2020 року він на автомобілі «Фольксваген Транспортер» білого кольору разом з ОСОБА_9 їхав по особистих справах у с. Велика Загорівка. Попереду нього їхав автомобіль «Тойота Корола» червоного кольору, водій якого здійснював невпевнені маневри, вмикав аварійну сигналізацію, виляв по всій дорозі, підрізав їх при обгоні, ледве не скоївши ДТП. Обігнавши даний автомобіль, він на короткий час зупинився біля кафе «Водолій», а потім продовжив рух. Перед перехрестям з автодорогою М-02 він наздогнав автомобіль «Тойота Корола», який рухався з ввімкненою аварійною сигналізацією, а коли той пересік трасу й на невеликій відстані зупинився, то також зупинив свій автомобіль паралельно поряд, щоб запитати у водія чи все з ним гаразд. Раптом водій автомобіля «Тойота Корола», в якому він упізнав працівника поліції ОСОБА_7 , вибіг і почав через опущене пасажирське вікно несправних правих дверей бити ОСОБА_9 по голові, при цьому був сильно п`яний, нецензурно лаявся; поїхати з місця він не міг, так як ОСОБА_7 , наносячи удари ОСОБА_9 , наполовину завалився в салон його автомобіля. В зв`язку з цим, він вискочив з автомобіля, підбіг до ОСОБА_7 і ззаді став притримувати його, щоб той заспокоївся. Коли він відпустив ОСОБА_7 , то той почав нецензурно ображати, кидався, розмахував руками, в зв`язку з чим він руками відштовхнув ОСОБА_7 , внаслідок чого той, не втримавшись, упав на землю, розбив голову і знепритомнів. Потім він схилився над ОСОБА_7 , несильними ляпасами по обличчю намагався привести його до тями, але в цей час з автомобіля «Тойота Корола» вийшла дружина ОСОБА_7 і він з ОСОБА_9 на автомобілі повернулись до м. Борзна. Зазначає, що до цієї події в нього з ОСОБА_7 були нормальні відносини; знав, що той є працівником поліції, а тому ніяких намірів щодо вчинення стосовно нього протиправних дій не мав, умисно тілесних ушкоджень не завдавав; неприязнь з`явилась до ОСОБА_7 спочатку як до водія автомобіля «Тойота Корола», який створив аварійну ситуацію, що могла привести до ДТП, а в подальшому внаслідок протиправних дій самого ОСОБА_7 , пов`язаних з побиттям його товариша ОСОБА_9 та образами й нападами стосовно нього. Стверджує, що ніякого предмету типу кастет у нього не було, а ОСОБА_7 та його дружина могли сприйняти за кастет одягнений на праву руку годинник сріблястого кольору. Вказує, що сім`я ОСОБА_10 , їх кум свідок ОСОБА_11 та колишній керівник потерпілого свідок ОСОБА_12 можуть його обмовляти з метою досягнення позитивного результату задля поновлення ОСОБА_7 на посаді, оскільки того було звільнено в зв`язку з цією подією.

Заслухавши обвинуваченого, допитавши потерпілого та його представника, свідків, експерта, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що вдень 14 жовтня 2020 року у нього вдома ОСОБА_11 допомагав йому ремонтувати автомобіль «Тойота Корола», а ввечері близько 18-00 год, щоб випробувати даний транспортний засіб, поїхали на ньому до території колишнього аеродрому в напрямку с. Велика Загорівка; окрім них, в автомобілі були також його дружина ОСОБА_13 та неповнолітній син ОСОБА_14 ; він спиртних напоїв не вживав і був тверезий. Коли рухались по м. Борзна, то позаду них автомобіль «Фольксваген Транспортер» подавав знаки миганням фар, що спонукло його відповісти ввімкненням аварійної сигналізації, потім обігнав їх й зупинився на виїзді з міста біля кафе «Водолій». На перехресті з шосе М-02 автомобіль «Фольксваген Транспортер» знову обігнав їх по дорозі в напрямку с. Велика Загорівка та перегородив шлях. З даного автомобіля вийшов ОСОБА_6 й коли він також вийшов зі свого транспортного засобу та підійшов запитати що сталося, то ОСОБА_6 раптово правою рукою вдарив його в голову; при цьому, в світлі фар він помітив у руці ОСОБА_6 предмет типу кастета сріблястого кольору. Від отриманого удару він впав на асфальт і знепритомнів. Коли через деякий час прийшов до свідомості, то дружина йому повідомила, що ОСОБА_6 ще продовжував його лежачого бити кулаками по голові, а ОСОБА_9 ногами по тулубу; в нього була травмована голова, розбита губа, синці на обличчі. Оскільки викликана ОСОБА_11 швидка допомога довго не приїздила, то вони поїхали додому, де його дочка, маючи фахову медичну підготовку, надала відповідну медичну допомогу, для зняття стресу він з ОСОБА_11 випили по 150г горілки й він ліг відпочивати. Через деякий час йому погіршало й він звернувся за медичною допомогою до лікарні. Стверджує, що раніше ОСОБА_6 та ОСОБА_9 він знав як місцевих мешканців, але вони не спілкувались, конфліктів між ними не виникало, жодних причин блокувати його автомобіль в ОСОБА_6 не було, ОСОБА_9 він не бив, в зв`язку з чим зазначені протиправні дії обвинуваченого вважає безпричинними й хуліганськими, якими порушено його, членів сім`ї право на спокій та відпочинок. Після інциденту з мобільного телефону ОСОБА_6 на його адресу надходили погрози, щоб він забрав заяву про побиття. Вказує, що службове розслідування по даному факту проводилось стосовно нього упереджено, не було взято до уваги пояснення свідків з його сторони, в зв`язку з чим його незаконно звільнили з роботи; на час ухвалення судових рішень за його позовом про поновлення на роботі досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось необ`єктивно й неефективно, а тому від наслідків судового розгляду даної кримінальної справи залежить його можливість ініціювати судове провадження про поновлення на роботі за нововиявленими обставинами. В рамках кримінального провадження цивільний позов не подавав, проте має майнові претензії до ОСОБА_6 з приводу його хуліганських дій. Наполягає на призначенні ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вдень 14 жовтня 2020 року у них вдома ОСОБА_11 допомагав чоловіку ремонтувати автомобіль «Тойота Корола», а ввечері близько 18-00 год вони разом та з неповнолітнім сином ОСОБА_14 поїхали на автомобілі до території колишнього аеродрому в напрямку с. Велика Загорівка; вона не бачила, щоб чоловік з ОСОБА_11 вживали спиртні напої. Коли рухались по м. Борзна, то позаду них автомобіль «Фольксваген Транспортер» подавав знаки миганням фар, потім обігнав їх й зупинився на виїзді з міста біля кафе «Водолій». За перехрестям з шосе М-02 автомобіль «Фольксваген Транспортер» знову обігнав їх по дорозі в напрямку с. Велика Загорівка та перегородив шлях. З даного автомобіля вийшов ОСОБА_6 й коли чоловік також вийшов зі свого транспортного засобу та підійшов запитати що сталося, то ОСОБА_6 правою рукою вдарив його в голову; при цьому, в світлі фар вона помітила в руці ОСОБА_6 металевий предмет сріблястого кольору типу кастет. Від отриманого удару чоловік впав на асфальт і втратив свідомість, а ОСОБА_6 присів над ним та наніс ще близько 4-6 ударів кулаками по голові, проте кастета в його руках вона вже не бачила. Вона з сином та ОСОБА_11 вийшли з автомобіля й намагались стримати ОСОБА_6 , тоді як ОСОБА_9 бив непритомного чоловіка ногами по тулубу. Потім ОСОБА_6 з ОСОБА_9 сіли в свій автомобіль, розвернулись і поїхали в напрямку м. Борзна, а вони почали приводити чоловіка до свідомості та викликали швидку допомогу, вона також повідомила про подію чоловікового керівника ОСОБА_12 ; в чоловіка з травмованої голови текла кров, були розбита губа, садна на обличчі. Оскільки викликана швидка допомога довго не приїздила, то вони поїхали додому, де їх дочка надала відповідну медичну допомогу, для зняття стресу ОСОБА_11 з чоловіком випили по 150г горілки й той ліг відпочивати. Через деякий час чоловіку погіршало й він звернувся за медичною допомогою до лікарні, а потім прибула поліцейська інспекція з м. Чернігова. Наскільки їй відомо, до цієї події в чоловіка з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ніяких конфліктів не було, вони не спілкувались, причини даного інциденту їй незрозумілі. Вказаними діями ОСОБА_6 було порушено їх право на спокій та відпочинок, неповнолітній син отримав психологічну травму.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що вдень 14 жовтня 2020 року він допомагав ОСОБА_7 ремонтувати автомобіль «Тойота Корола», а ввечері близько 18-00 год вони разом з його дружиною ОСОБА_13 та їх неповнолітнім сином ОСОБА_14 поїхали на автомобілі до території колишнього аеродрому в напрямку с. Велика Загорівка, щоб перевірити транспортний засіб; спиртних напоїв не вживали. Коли рухались по м. Борзна, то позаду них автомобіль «Фольксваген Транспортер» подавав знаки миганням фар, потім обігнав їх й зупинився на виїзді з міста біля кафе «Водолій». В районі перехрестя з шосе М-02 автомобіль «Фольксваген Транспортер» знову обігнав їх по дорозі в напрямку с. Велика Загорівка та перегородив шлях. З даного автомобіля вийшов ОСОБА_6 й коли ОСОБА_7 також вийшов зі свого транспортного засобу та підійшов запитати що сталося, то ОСОБА_6 зненацька правою рукою вдарив його в голову; ніякого стороннього предмету в руці ОСОБА_6 він не бачив. Від отриманого удару ОСОБА_7 впав на асфальт і втратив свідомість, а ОСОБА_6 присів зверху над ним та наніс ще ряд ударів кулаками по голові. Він, ОСОБА_13 з сином вийшли з автомобіля й намагались відтягнути ОСОБА_6 , а ОСОБА_9 їм заважав, після чого ОСОБА_6 з ОСОБА_9 сіли в свій автомобіль, розвернулись і поїхали в напрямку м. Борзна. Вони почали приводити ОСОБА_7 до свідомості та викликали швидку допомогу, але в того з травмованої голови текла кров, були розбита губа, запухало обличчя, в зв`язку з чим, не дочекавшись приїзду медиків, вони поїхали додому до Омельяненків. Там їх дочка надала ОСОБА_7 відповідну медичну допомогу, для зняття стресу він з ОСОБА_7 випили по 150г горілки, після чого той ліг відпочивати, а він пішов додому.

Аналогічні показання надав у судовому засіданні й свідок ОСОБА_14 , додавши, що дуже переживав за цю подію, оскільки його батько ОСОБА_7 ніяких протиправних дій щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_9 не вчиняв.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вдень 14 жовтня 2020 року її батько ОСОБА_7 з ОСОБА_11 ремонтували автомобіль «Тойота Корола», а ввечері близько 18-00 год. поїхали до території колишнього аеродрому в напрямку с. Велика Загорівка; при їй спиртних напоїв не вживали. Коли через деякий час повернулись, то батько був побитий, з глибокої рани на голові текла кров, малися синці на обличчі, бедрі, спині. Батько не хотів їхати в лікарню, а тому вона надала йому медичну допомогу й він ліг відпочивати; що було далі їй не відомо.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що 14 жовтня 2020 року близько 18-00 год. їй зателефонувала ОСОБА_13 й заплаканим та знервованим голосом повідомила, що її чоловіка побив ОСОБА_6 , після чого зв`язок перервався. Через деякий час, прибувши додому до ОСОБА_7 , який по службі був її підлеглим, вона побачила в нього криваву рану на голові, запухле від синців обличчя; ОСОБА_7 , його дружина та ОСОБА_11 розповіли їй про виниклий інцидент, ОСОБА_13 також вказала на наявний у ОСОБА_6 сріблястий кастет, після чого вона про дану подію повідомила керівництву органу поліції. Після погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 звернувся до лікарні, а по даній події проводилось службове розслідування.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ввечері 14 жовтня 2020 року він на запрошення ОСОБА_6 на його автомобілі «Фольксваген Транспортер» разом поїхали в с. Велика Загорівка. Попереду них їхав автомобіль «Тойота Корола», водій якого здійснював невпевнені маневри, вмикав аварійну сигналізацію, не давав обігнати, підрізав, створив аварійну ситуацію. Обігнавши даний автомобіль, вони на короткий час зупинились біля кафе «Водолій», а потім продовжили рух. Перед перехрестям з автодорогою М-02 вони наздогнали автомобіль «Тойота Корола», який рухався з ввімкненою аварійною сигналізацією та перешкоджав обгону, а коли той пересік трасу й на невеликій відстані зупинився, то вони також зупинились паралельно поряд, щоб запитати у водія про його поведінку на дорозі та чи все з ним гаразд. Раптом водій автомобіля «Тойота Корола», в якому він упізнав працівника поліції ОСОБА_7 , вибіг і почав через опущене пасажирське вікно несправних правих дверей безпричинно бити його по голові, при цьому був сильно п`яний, нецензурно лаявся. ОСОБА_6 вийшов з їх автомобіля, підійшов до ОСОБА_7 і став притримувати його, щоб той заспокоївся. Однак, ОСОБА_7 почав нецензурно ображати ОСОБА_6 , накинувся на нього, після чого ОСОБА_6 , відмахнувшись, вдарив ОСОБА_7 , внаслідок чого той почав присідати, але щоб втрачав свідомість не бачив. В конфлікт втрутився ОСОБА_11 , який тримав ОСОБА_6 за шию, а він став відтягувати ОСОБА_11 , тоді як ОСОБА_13 не пускала назад їх до автомобіля. Дана подія сталася швидко, кастета в руках у ОСОБА_6 він не бачив, чи були в ОСОБА_7 якісь тілесні ушкодження не пам`ятає, від нанесених йому ОСОБА_7 ударів по голові в нього були садна, але до лікарні не звертався, так як дід з бабою надали йому необхідну медичну допомогу; про виниклий інцидент він повідомив внутрішню безпеку поліції, працівники якої прибули вночі й провели відповідне службове розслідування.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що ввечері 14 жовтня 2020 року вона приїхала додому й побачила в свого онука ОСОБА_9 травми на голові, на що той не став розповідати подробиць, а про виниклу подію дізналась через декілька днів від свого чоловіка. З приводу побиття онука до правоохоронних органів не звертались, оскільки були в добрих відносинах з тестем ОСОБА_7 , думали, що все порозуміється.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що періодично надає в користування своєму сусіду-товаришу ОСОБА_6 автомобіль «Фольксваген Транспортер» білого кольору, в якому не відчинялись праві пасажирські дверцята. 14 жовтня 2020 року на прохання ОСОБА_6 він дав йому даний автомобіль для поїздки в с. Велика Загорівка й за дві години ОСОБА_6 з ОСОБА_9 повернули йому транспортний засіб; при цьому, розповідали, що їх по дорозі підрізав автомобіль ОСОБА_7 і той хотів побити ОСОБА_9 , в якого на голові були помітні тілесні ушкодження; кастета в ОСОБА_6 ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що ввечері 14 жовтня 2020 року він перебував у кафе «Водолій», коли на автомобілі «Фольксваген Транспортер» під`їхали ОСОБА_6 з ОСОБА_9 , які під час нетривалого спілкування повідомили, що рухаються в справах у с. Велика Загорівка; в цей час повз кафе проїхав автомобіль «Тойота Корола» з ввімкненою аварійною сигналізацією, рухався некоректно, переїжджаючи з полоси на полосу; ОСОБА_6 сказав, що саме даний автомобіль їх підрізав по дорозі. Після цього, ОСОБА_6 з ОСОБА_9 сіли в свій транспортний засіб і поїхали в напрямку траси М-02.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15.10.2020р. слідує, що ОСОБА_7 в усній заяві повідомив про те, що 14 жовтня 2020 року близько 18-00 год. за м. Борзна біля автодороги М-02 Косенко Ігор кулаком наніс йому тілесні ушкодження, очевидцями чого були ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 .

Згідно протоколу огляду місця події від 15.10.2020р. на автодорозі м. Борзна - с. Велика Загорівка поряд з шосе М-02 на відстані близько 1,5м від краю проїзної частини на асфальті мається пляма речовини бурого кольору (РБК), зовні схожа на кров, поряд з якою розташовані безліч дрібних плям РБК, з яких взято змиви та поміщено до спецпакету. На узбіччі (на траві) на відстані близько 3м від даної найбільшої плями з РБК лежить шматок картонного паперу з РБК, який також вилучено. Поряд маються сліди протекторів шин автомобіля, які ведуть на поле в напрямку с. Ленден та через 17,90м в напрямку с. Велика Загорівка зникають при заїзді на асфальт.

Відповідно до протоколу огляду речей від 18.02.2022р. у наданому ОСОБА_7 мобільному телефоні марки «BLACKVIEW 9100» у вкладці «Галерея» знаходиться фотознімок, датоване 14.10.2020р., на якому зображений потерпілий з наявними тілесними ушкодженнями в області голови; зі слів ОСОБА_7 дане фото було зроблене ним 14.10.2020р. о 21-00 год. після заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

З картки виклику швидкої медичної допомоги, наданої КНП «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради від 14.10.2020р. вбачається, що 14 жовтня 2020 року о 18:53:44 год. з траси на с. Велика Загорівка надійшов виклик щодо побиття; прибуття на місце швидкої медичної допомоги було забезпечено о 19:08:33 год, проте хворого на місці не виявлено (виклик безрезультатний); завершення виклику - о 19:23:10.

В ході проведення слідчих експериментів потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 підтвердили обставини події, що сталася ввечері 14 жовтня 2020 року на автодорозі в напрямку с. Велика Загорівка за трасою М-02, зокрема, щодо кількості, локалізації та механізму утворення виявлених в ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, завданих йому ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , що відображено у відповідних протоколах від 02.12.2021р., 09.12.2021р., 02.12.2021р., 09.12.2021р. та відеозаписах до них.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №253 від 05.11.2020р. в ОСОБА_7 були встановлені тілесні ушкодження: в області голови - у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка виражалась струсом головного мозку, забоєм носа, синцями обох очних ділянок обличчя, садном та забійною раною лоба справа, синцем верхньої губи та саднами слизової оболонки нижньої губи рота, які в комплексі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткотривалий розлад здоров`я строком не більше 21 дня; в області поясу та вільних відділів кінцівок - у виглядів синця лівої сідниці та саден правої верхньої кінцівки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткотривалого розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності. Відмічені тілесні ушкодження могли виникнути 14 жовтня 2020 року від неоднократної (не менше шести) дії тупих предметів по механізму удару та тертя, виключається можливість їх одномоментного утворення в умовах падіння на площині, в тому числі якому могло передувати можливе прискорення тіла (удар або поштовх). У зв`язку з відсутністю в ушкодженнях відображення характерних слідоутворюючих ознак травмуючих предметів висловитись про конструкційні особливості їхньої контактуючої поверхні не представляється можливими. На момент надходження до лікарні ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (1,0‰).

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №221 від 15.12.2021р. виявлені в ОСОБА_7 тілесні ушкодження не мають ознак небезпеки для життя та могли виникнути від неоднократних травматичних впливів на тіло потерпілого, загальна кількість яких становила не менше 6-7, при цьому місцем прикладання травмуючої сили були: голова (не менше 3-4 травматичних дій), ліва сідниця та права верхня кінцівка (не менше 3 травматичних дій); механізм утворення наявних на голові ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не суперечить даним, на які вказує потерпілий та свідок ОСОБА_13 під час проведення з ними слідчих експериментів, зокрема, нанесення ударів рукою, на якій був одягнутий кастет. Виключається можливість одномоментного утворення наявних в ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в умовах падіння на площині, в тому числі якому могло передувати можливе прискорення тіла (удар або поштовх).

Допитаний у судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_20 підтвердив обставини щодо характеру, локалізації, механізму виникнення, ступеня тяжкості отриманих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які викладені у вказаних його експертних висновках. Пояснив, що жодних протирічь у цих його висновках немає, оскільки при наданні первісного висновку йому органом досудового розслідування в постанові не повідомлялись обставини щодо нанесення потерпілому удару предметом типу кастет й відповідне питання не ставилось, тоді як при проведенні додаткової експертизи зазначені питання були ініційовані слідчим з посиланням на відповідні обставини у протоколах слідчих експериментів (без відеозаписів). З огляду на загальні уявлення про кастет, який відноситься до предметів, пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень ударно-дробильної дії, він і надав висновок про можливість нанесення ним тілесних ушкоджень в область голови потерпілого. Оскільки про індивідуальні специфічні ознаки даного травмуючого предмета йому не було повідомлено та самого предмета не було надано, то він за межі своєї кваліфікації не вийшов, а рецензію спеціаліста в області судово-медичної експертизи ОСОБА_21 вважає його суб`єктивною думкою. Стверджує, що отримання ОСОБА_7 глибокої рани справа на голові з урахуванням її характеру та локалізації малоймовірне від удару просто кулаком руки, а також виключається від падіння на асфальт, якому могло передувати прискорення (поштовх), при втраті свідомості, в тому числі забою об його виступаючі елементи, об віконну рамку дверей автомобіля, так як ця рана розташована високо на поверхні голови й вертикально, відсутні характерні ушкодження на колінах та руках (при падінні особа рефлекторно виставляє руки та підгинає коліна). Напроти, вірогідною є версія саме потерпілого про нанесення йому даної травми на голові ударним предметом типу кастет.

Норми, передбачені ч.1 ст.296 КК України, - хуліганство (основний склад злочину) та ч.4 цієї самої статті, з-поміж інших ознак, - хуліганство, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень (кваліфікований склад злочину), визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, і водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Хуліганські дії, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях. Водночас громадський порядок може бути порушений і за відсутності сторонніх осіб чи у присутності лише потерпілого (вночі, у безлюдному місці, у квартирі). Хуліганські дії можуть супроводжуватися ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою, пошкодженням майна та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей певних предметів, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Разом із тим, надавати правильну кримінально-правову оцінку хуліганству та відмежовувати його від інших кримінально караних діянь належить, зокрема, за об`єктом злочину і такою ознакою суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство» роз`яснив, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоча хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Даючи правову оцінку вищезазначеним дослідженим у судовому засіданні доказам у даній справі, суд констатує наступне.

Так, місце події проїзна частина автодороги між м. Борзна та с. Велика Загорівка неподалік (близько 40м) перехрестя з шосе міждержавного значення М-02, на яке вказує потерпілий та яке зафіксоване в протоколі огляду місця події від 15.10.2020р., узгоджується з показаннями допитаних свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , підтверджується протоколами слідчих експериментів від 02.12.2021р., 09.12.2021р., 02.12.2021р., 09.12.2021р., карткою виклику швидкої медичної допомоги, за усталеною судовою практику підпадає під визначення поняття «публічне (громадське) місце».

При цьому, суд погоджується з твердженням прокурора, що хоча відповідні експертні дослідження щодо належності виявлених на асфальті та траві плям РБК до крові потерпілого ОСОБА_7 та відповідності слідів протекторів шин до керованого ОСОБА_6 автомобіля «Фольксваген Транспортер» не проводились, проте сукупність всіх цих доказів дає підстави для висновку про вірне встановлення місце вчинення кримінального правопорушення, що також не оспорювалося й самим обвинуваченим (за виключенням напрямку розвороту транспортного засобу, що не має суттєвого значення для справи).

Зазначений в пред`явленому обвинуваченні час події - близько 18-00 год., при тривалості інциденту протягом 5-10хв та відображенні в картці виклику часу дзвінка 18-53 год. не свідчить про існування якихось істотних розбіжностей, які б у відповідності до положень ч.1 ст.91 КПК України вказували на невиконання стороною державного обвинувачення свого обов`язку по доказуванню відповідних обставин у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим твердження захисника в цій частині є необгрунтованим.

Не може суд погодитись й посиланням захисника на преюдиціальне значення в цьому кримінальному провадженні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року в справі №620/5972/20 з кількох причин.

По-перше, відповідно до ст.90 КПК України рішення національного суду має преюдиціальне значення лише, якщо воно набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як наслідок, судове рішення має преюдиціальне значення для суду, який розглядає кримінальне провадження, лише у визначених цією статтею випадках. Чинний КПК України не містить інших положень, на підставі яких рішення судів інших юрисдикцій могли би бути визнані преюдиціальними в кримінальному процесі, тобто такими, які звільняють суд від необхідності встановлення обставин, які підлягають доказуванню, шляхом дослідження та оцінки всієї сукупності доказів у кримінальному провадженні.

По-друге, завдання кримінального судочинства є відмінним від тих завдань, які вирішують національні суди в цивільній, господарській чи адміністративній юрисдикціях. Здійснюючи кримінальне судочинство, суди не вирішують спір, а розглядають пред`явлене особі обвинувачення і за допомогою доказів встановлюють, чи винна конкретна особа у його вчиненні. Усі докази винуватості або невинуватості особи підлягають дослідженню в змагальному кримінальному процесі безпосередньо.

Наведений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 серпня 2021 року в справі №390/934/13-к.

Посилання ж захисника на практику Європейського суду з прав людини не є релевантною до даної справи.

Тому, питання наявності чи відсутності конфлікту між обвинуваченим та потерпілим було з`ясоване в даному судовому засіданні шляхом безпосереднього дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів.

Обставиною, що незаперечується сторонами та підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , є рух автомобіля «Тойота Корола» під керуванням ОСОБА_7 з пасажирами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 по м. Борзна в напрямку с. Велика Загорівка, за яким їхав автомобіль «Фольксваген Транспортер» під керуванням ОСОБА_6 з пасажиром ОСОБА_9 ; при цьому, обвинувачений світлом фар подавав знаки потерпілому уступити дорогу (що є поширеним та загальновідомим сигналом у водіїв транспортних засобів), після чого потерпілий ввімкнув аварійну сигналізацію.

Подальші показання обвинуваченого про створення для нього водієм автомобіля «Тойота Корола» ОСОБА_7 аварійної ситуації внаслідок невпевненого маневрування на проїзній частині дороги, що стало причиною виникнення неприязних відносин та зароджування конфлікту, а надалі й мотивом посягання на потерпілого, підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_9 , а також свідка ОСОБА_18 , який також був очевидцем такого руху автомобіля «Тойота Корола» з ввімкненою аварійною сигналізацією на виїзді з міста.

Хоча потерпілий та його пасажири й заперечують дану обставину, проте суд вважає за необхідне надати перевагу показанням обвинуваченого та вказаних свідків, оскільки в разі керування ОСОБА_7 автомобілем з дотриманням правил дорожнього руху (якнайближче до правого краю проїзної частини), у водія ОСОБА_6 не було б необхідності подавати йому світлові сигнали «дати дорогу» для здійснення маневру обгону (п.9.6 Правил дорожнього руху).

Посилання представника потерпілого на недопустимість як доказу показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , заявлених стороною захисту вже під час судового провадження, не заслуговують на увагу, оскільки вимоги ст.290 КПК України не перешкоджають стороні захисту відшукувати й надавати суду докази після закінчення досудового розслідування, у тому числі під час розгляду справи в суді першої інстанції. Це зокрема підтверджується положеннями п.8 ч.3 ст.42 КПК України, відповідно до яких обвинувачений, тобто особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду, має право збирати і подавати докази. Такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 07 червня 2022 року в справі №462/1710/16-к.

Водночас, показання свідка ОСОБА_17 не мають якогось істотного інформативно-доказового значення для вирішення справи.

Суд погоджується з твердженнями сторони захисту, що в даній ситуації, не надавши дорогу при виконанні ОСОБА_6 маневру обгону, ОСОБА_7 створив для нього аварійну ситуацію, яка могла призвести до ДТП та заподіяння шкоди життю, здоров`ю чи майну водія й пасажира автомобіля «Фольксваген Транспортер», тоді як ввімкнення потерпілим аварійної світлової сигналізації не відповідало існуючій обстановці, в зв`язку з чим, будучи обуреним, ОСОБА_6 своїм автомобілем і зупинився біля автомобіля ОСОБА_7 для з`ясування причин його такої поведінки на дорозі.

Одночасно суд зважує і на ту обставину, що як вказує потерпілий та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , вони їхали на автомобілі з метою його випробування після проведеного ремонту, що також може свідчити про неадекватне маневрування транспортного засобу по проїзній частині дороги внаслідок певних технічних несправностей, необхідність ввімкнення аварійної світлової сигналізації та створення перешкод для інших учасників дорожнього руху, зокрема, водія автомобіля «Фольксваген Транспортер» ОСОБА_6 .

Слушними є й доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 про перебування ОСОБА_7 в момент керування автомобілем та конфлікту в нетверезому стані (запах алкоголю з ротової порожнини), щомогло вплинути на його невпевнене маневрування по дорозі та створення аварійної ситуації.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року в справі №672/1402/17, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень ст.84, 92, 94 КПК України, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів.

Із записів медичної карти стаціонарного хворого №2500 та висновку судово-медичної експертизи №253 від 05.11.2020р. слідує, що 14 жовтня 2020 року близько 22-50 год. при поступленні ОСОБА_7 до терапевтичного відділення Борзнянської ЦРЛ у нього було встановлено алкогольне сп`яніння (приладом Алконт 01CУ - 1,0‰).

Доводи ОСОБА_7 про те, що він вжив близько 150г горілки разом з ОСОБА_11 після інциденту, а до цього був тверезий, є сумнівними.

Так, свідок ОСОБА_11 в даному випадку є заінтересованою особою, оскільки з місця події їхав за кермом автомобіля потерпілого, а свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 не знаходились весь час біля ОСОБА_7 з ОСОБА_11 під час ремонту ними транспортного засобу й не можуть достеменно стверджувати про вживання чи невживання ними спиртних напоїв.

Сама подія відбулась близько 18-00 год., тоді як не дочекавшись викликаної швидкої допомоги, ОСОБА_7 звернувся до медичного закладу майже через п`ять годин, тобто, приблизного періоду часу, який згідно загальнодоступної інформації в інтернент-мережі є достатнім для виведення з організму чоловіка спожитої ним дози алкоголльних напоїв (150г горілки).

Одночасно суд зауважує, що послідуюче вживання спиртних напоїв, зважаючи на характер та тяжкість отриманих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, в даному випадку навряд-чи було сумісним з медичної точки зору та безпеки для його здоров`я.

Така поведінка ОСОБА_7 як працівника поліції, хоча й не при виконанні службових обов`язків, вказує на його намагання уникнути певного розголосу про обставини дорожнього конфлікту.

До такого висновку зводяться й результати службового розслідування ГУНП в Чернігівській області, що стало однією з підстав звільнення ОСОБА_7 з роботи та відображено в рішеннях адміністративних судів.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що саме на зазначену неадекватну поведінку ОСОБА_7 під час керування автомобілем, що призвела до створення аварійної ситуації, й стала реакція обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно потерпілого під час виниклого конфлікту на дорозі.

Натомість, стороною державного обвинувачення з огляду на стандарт «доведеності вини поза розумнив сумнівом» зазначена версія обвинуваченого, зокрема, раптово виниклий неприязний мотив до потерпілого, не спростована. При цьому, стандарт «доведення поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у скоєнні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Водночас доводи обвинуваченого про інший неприязний мотив до потерпілого, обумовлений необхідністю захисту пасажира ОСОБА_9 від побиття та самозахисту від неправомірних дій самого потерпілого, що виник безпосередньо на місці події (автодорозі в напрямку с. Велика Загорівка за трасою М-02), є безпідставними й спростовуються дослідженими доказами.

Зокрема, ОСОБА_6 зазначає, що лише штовхнув ОСОБА_7 , від чого той упав і знепритомнів, а він його несильними ляпасами по обличчю намагався привести до свідомості. Натомість свідок ОСОБА_9 вказує, що обвинувачений вдарив потерпілого з метою самозахисту й той свідомості не втрачав. Такі суттєві розбіжності в показаннях цих осіб свідчать про їх неузгодженість та непослідовність.

Водночас показання потерпілого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 щодо обставин заподіяння на місці події обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень є логічними, послідовними, взаємоузгодженими, які вони також підтвердили під час проведення слідчих експериментів. З показань свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_12 вбачається, що вони були очевидцями отриманих потерпілим тілесних ушкоджень відразу після події. Також суд враховує, що показання цих осіб повністю узгоджуються з висновками проведених судово-медичних експертиз та показаннями допитаного в судовому засіданні судмедексперта ОСОБА_20 щодо характеру, локалізації та механізму утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень. При цьому, той факт, що ОСОБА_6 присів над лежачим ОСОБА_7 й лупцював його руками не оспорюється самим обвинуваченим, але з огляду на зазначені експертні висновки, то були не ляпаси, як вказує обвинувачений, а удари кулаками.

Оскільки потерпілий та свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 вказують на заподіяння ОСОБА_6 ударів кулаками лише в область голови потерпілого, а ОСОБА_9 по тулубу та кінцівках, висновками судово-медичних експертиз розмежовано зазначені тілесні ушкодження по локалізації, механізму утворення та ступеню тяжкості, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту (ч.1 ст.337 КПК України), то твердження захисника з цього приводу є безпідставним.

Факт протиправних дій ОСОБА_7 спершу щодо ОСОБА_9 (заподіяння ударів по голові, коли той перебував в автомобілі), а потім стосовно ОСОБА_6 (виражався нецензурною лайкою, махав руками), окрім голослівних показань цих осіб не підтверджений належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема: відсутні жодні медичні відомості про наявність тілесних ушкоджень в ОСОБА_9 та заяви до правоохоронних органів щодо його побиття ОСОБА_7 , тоді як показання свідка ОСОБА_16 є показаннями з чужих слів, вона доводиться бабою ОСОБА_9 і має пряму заінтересованість у розгляді справи (згідно показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 її онук також наносив удари потерпілому, в зв`язку з чим можливе його кримінальне переслідування).

Потерпілий та свідок ОСОБА_13 в своїх показаннях та при проведенні слідчого експерименту вказують, що перший удар в голову наносився ОСОБА_6 саме кулаком правої руки, в якій був сріблястий предмет по типу кастет; ОСОБА_7 , працюючи на посаді інспектора-криміналіста органу поліції, по характеру своєї діяльності обізнаний з такого роду предметами.

В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство» зазначено, що спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій.

Зазначені показання потерпілого та свідка узгоджуються з протоколом огляду речей (фотознімка з мобільного телефону потерпілого), висновками додаткової судово-медичної експертизи щодо можливості утворення виявлених в правій лобній ділянці голови ОСОБА_7 тілесних ушкодження внаслідок завдання удару кулаком правої руки з одягнутим кастетом. Даний висновок судмедексперт підтвердив і в судовому засіданні, спростувавши версію обвинуваченого та захисника щодо можливості отримання потерпілим глибокої рани на голові від удару просто кулаком руки, від падіння на асфальт та забою об його виступаючі поверхні, від контакту з віконною рамкою дверей автомобіля.

Дослідивши вищезазначені судово-медичні експертизи та показання експерта, суд приходить до висновку, що вони відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, яке регламентує проведення цих експертиз, є належно вмотивованими, а також підтверджуються письмовими матеріалами справи, узгоджуються з показаннями потерпілого, свідка, і суд не вбачає підстав сумніватися в їх достовірності.

Доводи захисника щодо недопустимості як доказу висновку додаткової судово-медичної експертизи з посиланням на рецензію спеціаліста в області судово-медичної експертизи ОСОБА_21 від 19.05.2022р. суд не приймає до уваги, оскільки в даному випадку судмедексперт ОСОБА_20 не вийшов за межі своєї компетенції, а наданий ним висновок відповідає вимогам КПК України та нормативних актів у сфері проведення судово-медичних експертиз.

Одночасно суд зауважує, що в разі незгоди з вищевказаним експертним висновком сторона захисту не була позбавлена можливості клопотати про призначення повторної, комплексної чи комісійної експертизи, але цим своїм процесуальним правом не скористалась.

Також, суд констатує, що в обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.296 КК України вміняються саме насильницькі дії з застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, типу кастет, а не безпосередньо кастета як виду холодної зброї та окремої кваліфікуючої ознаки ч.4 ст.296 КК України, в зв`язку з чим твердження захисника щодо необхідності експертного дослідження травмуючого предмета не є слушними.

Водночас, відсутність зазначеного предмета по типу кастет, його невідшукання при проведенні обшуків не дає безумовних підстав для висновку вважати, що він не відноситься до спеціально пристосованих предметів для нанесення тілесних ушкоджень.

Незазначення в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення про використаний ОСОБА_6 для нанесення тілесних ушкоджень предмет типу кастет з огляду на час складання даного процесуального документа (00-30 год), стан здоров`я ОСОБА_7 на той момент (близько 1,5 год. як знаходився у лікарні з травмою голови), досліджені в судовому засіданні докази (показання потерпілого, свідка ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_20 , висновки додаткової судово-медичної експертизи) беззаперечно не свідчить про незастосування обвинуваченим такого травмуючого предмета під час конфлікту з потерпілим.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд вважає встановленим та підтвердженим дослідженими у судовому засіданні доказами те, що під час конфлікту, який стався 14 жовтня 2020 року близько 18-00 год. на проїзній частині дороги на відстані 40м від перехрестя траси М-02 з автомобільною дорогою м. Борзна с. Велика Загорівка в напрямку с. Велика Загорівка, ОСОБА_6 завдав ОСОБА_7 по голові одного акцентованого удару кулаком правої руки з використанням спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмета типу кастет, після чого продовжив бити руками по голові лежачого потерпілого, який втратив свідомість, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я строком не більше 21 дня.

Разом з тим, обстановка й обставини події, її тривалість, динаміка розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки ОСОБА_6 свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_7 , яка виникла раптово через дії потерпілого, пов`язані зі створенням для автомобіля обвинуваченого аварійної ситуації на дорозі внаслідок непевного керування транспортним засобом, прагненням обвинуваченого помститися ОСОБА_7 саме як водію вказаного автомобіля (фізичне насильство до пасажирів потерпілого ОСОБА_6 не застосовувалось), а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст.296 КК України.

При цьому, суд враховує, що до зупинки транспортних засобів на місці події ОСОБА_6 не був обізнаний хто саме був водієм автомобіля «Тойота Корола» й, маючи характер, що не завжди дає можливість здійснювати адекватний контроль над поведінкою та мисленням (ризик-фактор згідно досудової доповіді органу пробаці), імпульсивно вчинив побиття ОСОБА_7 , який створив для нього аварійну ситуацію на дорозі та в цей час не був при виконанні службових обов`язків поліцейського. Дана обставина спростовує твердження обвинуваченого про те, що він не міг нанести потерпілому тілесні ушкодження, знаючи, що той є працівником поліції.

Надані потерпілим скріншоти з його мобільного телефону за період 16-17.10.2020р. з урахуванням підтвердження ОСОБА_6 у судовому засідання свого телефонного номеру НОМЕР_3 також побічно свідчать про винуватість обвинуваченого, який після події намагався зв`язатися з ОСОБА_7 для вирішення певним способом конфлікту, хоча цю обставину заперечує, що є нелогічним.

Отже, дії ОСОБА_6 зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю ОСОБА_7 і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки кримінального правопорушення проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я строком не більше 21 дня, - за ч.2 ст.125 КК України. Застосування обвинуваченим спеціально пристосованого предмета для нанесення тілесних ушкоджень типу кастет у такому випадку не впливає на кваліфікацію його дій по ч.2 ст.125 КК України, проте може бути враховане судом при призначенні виду та міри покарання.

При цьому, здійснення перекваліфікації злочину публічного обвинувачення (ч.4 ст.296 КК України) на кримінальне правопорушення (проступок) приватного обвинувачення (ч.2 ст.125 КК України) в даному випадку не є виходом суду за межі повноважень та узгоджується з вимогами ч.3 ст.337 КПК України.

Наведені висновки суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16-к.

Таким чином, оцінюючи вищевказані докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та системному взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразилися в нанесенні потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, особу винного, позицію потерпілого, матеріали досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується задовільно, неодружений, мешкає без реєстрації з батьками, є особою працездатно віку, але офіційно не працює, отримуючи доход від періодичних заробітків, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, хоча й не судимий в силу ст.89 КК України, проте неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням фізичного насильства.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, по справі не встановлено.

Потерпілий наполягає на призначенені обвинуваченому реального покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Згідно досудової доповіді Ніжинського районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській областіризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, в зв`язку з чим виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк і не становить небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб); на думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Водночас, суд не може погодитись з даним висновком, оскільки в ньому також зазначено, що факторами-ризиками є неналежний контроль над поведінкою та мисленням, використання неадекватних стратегій, які несуть загрозу або шкоду для оточуючих (підтвердженням є неодноразове вчинення кримінальних насильницьких деліктів); неусвідомлення серйозності наслідків своїх протиправних дій.

Таким чином, виходячи з характеру, обставин, тяжкості скоєнного обвинуваченим кримінального правопорушення, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, майнового стану, позиції потерпілого, висновку уповноваженого органу з питань пробації, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді реального обмеження волі.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме визначеній у ст.50 КК України меті покарання.

Процесуальні витрати по справі відсутні, цивільний позов не заявлявся, долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирати.

Клопотання представника потерпілого про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тривання під вартою до набрання вироком законної сили не підлягає задоволенню, оскільки не було наведено ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, тоді як процесуальна поведінка обвинуваченого під час судового провадження не дає підстав для висновку, що він може здійснити вищевказані дії.

На підставі викладеного, керуючись ст.369-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з часу його прибуття і постановки на облік у виправному центрі за місцем відбування покарання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Речові докази по справі, які знаходяться в Ніжинському РВП ГУНП в Чернігівській області: змиви речовини бурого кольору, що запаковано та опечатано до спецпакету №4217668; шматок паперу з речовиною бурого кольору, що запаковано та опечатано до паперового конверту, знищити; 17 предметів, схожих на патрони калібру 7,62мм, та гладкоствольну рушницю ТОЗ-34Р № НОМЕР_4 , передати на зберігання до кімнати озброєння ГУНП в Чернігівській області.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1