Справа № 522/3712/18
Провадження по справі № 1-кп/522/715/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000282 від 02.02.2018 на підставі обвинувального акту стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, українки, громадянки України, маючу вищу освіту, заміжньої, яка має неповнолітню дитину, офіційно не працюючої, зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілої - ОСОБА_9 ,
захисника обвинуваченої - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2017 у вечірній час доби, ОСОБА_4 , знаходячись в гостях у своєї подруги ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, помітила жіночі окуляри «Ray Ban Aviator» в синьому трикутному футлярі, які розташовувались на полиці в гардеробному відділенні коридору, та жіночі духи «Gucci Bloom» об`ємом 50 мл, які розташовувались на полиці в спальній кімнаті та які належали ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , користуючись відсутністю ОСОБА_9 та впевнившись, шо за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непоміченими, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшовши до полиці в гардеробному відділенні коридору, взяла звідти жіночі окуляри «Ray Ban Aviator» в синьому трикутному футлярі, вартістю 5400 гривень. Після чого, ОСОБА_4 підійшла до полиці в спальній кімнаті, де розташовувались жіночі духи «Gucci Bloom» об`ємом 50 мл, вартістю 5400 гривень, взявши їх з полиці, поклала в свою сумку, тим самим заволоділа майном, що належить потерпілій ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_4 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникла, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10800 гривень.

Крім того, 01.02.2018 о 20.18 годині ОСОБА_4 , перебуваючи в гостях у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де у неї виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, помітила в жіночій сумочці, яка розташовувалась на ліжку в приміщенні кімнати та належала ОСОБА_9 , грошові кошти купюрами по 100 гривень, та повторно вчинила крадіжку чужого майна за наступних обставин.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю ОСОБА_9 поруч та впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непоміченими, діючи умисно, корисливих мотивів, дістала з сумки ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 700 гривень та поклала їх в кишеню своїх штанів.

Далі, продовжуючи свої противоправні дії, ОСОБА_4 , користуючись відсутністю ОСОБА_9 поруч, того ж вечора, о 21.53 годині, зайшовши до гардеробної в приміщенні коридору за вище вказаною адресою, підійшла до шафи, звідки взяла грошові кошти в сумі 2100 гривень та поклала їх в праву кишеню своїх джинсів. Після чого, о 22.24 годині переглядаючи в гардеробному відділенні одяг та речі ОСОБА_9 , ОСОБА_4 взяла з полиці гольф коричневого кольору марки «IMPERIAL» вартістю 2700 гривень та поклала його в свою сумку, яка розташовувалась біля трюмо в кімнаті. Продовжуючи оглядати гардеробне відділення, об 22.27 годині ОСОБА_4 зняла з вішалки шкіряну сукню чорного кольору марки «RESERVED» вартістю 4000 гривень та також поклала її в свою сумку. Крім того, користуючись моментами коли ОСОБА_9 відлучалась з кімнати, ОСОБА_4 протягом того ж вечора здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 1800 гривень, які лежали на комоді в приміщенні кімнати, та жіночої футболки чорного кольору марки «ZARA TRAFALUC» вартістю 2700 гривень, яка розташовувалась на полиці в гардеробному відділенні кімнати.

В подальшому ОСОБА_4 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникла, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 14000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України визнала в повному обсязі та підтвердила обставини справи, які описані у обвинувальному акті.

У вчиненому розкаюється, просить суд суворо її не карати, урахувати її щире каяття у вчинених злочинах, а також відшкодування потерпілій матеріальної шкоди шляхом повернення потерпілій усіх викрадених речей та грошових коштів. Вимоги потерпілої щодо відшкодування іншої матеріальної шкоди,- не визнала, моральну шкоду визнала частково.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила обставини зазначені в обвинувальному акті. Позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 65250 гривень, моральної шкоди в сумі 20200 гривень та витрати по оплаті судового збору у сумі 704 гривні,- підтримала в повному обсязі.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України /в редакції КПК України 2012 року/.
Проте, у зв`язку з частковим визнанням обвинуваченою ОСОБА_4 суми заявленої у позовній заяві потерпілої ОСОБА_9 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої вчиненим злочином, судом було також дослідженні в повному обсязі письмові матеріали щодо позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 , а саме: позовна заява ОСОБА_9 , квитанція про сплату судового збору.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 185 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 містять склад злочинів, передбачених ч. 1,2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками:
-таємне викрадення чужого майна;
-таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується, раніше не судима, виховує неповнолітню дитину
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття у вчиненому злочині, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій в повному обсязі, наявність на вихованні неповнолітньої дитини.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлено.
Суд вважає, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , у своїй сукупності, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, а також те що ОСОБА_4 на обліку у психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, щиро розкаялась у вчинених злочинах, тобто висловила щирий жаль з приводу вчинених злочинів та осуд своєї поведінки, відшкодування потерпілій матеріальних збитків шляхом повернення грошових коштів та викрадених речей, наявність на вихованні у обвинуваченої малолітньої дитини, дають підстави суду вважати, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства і їй необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, звільнивши із застосуванням вимог ст. 79 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення і для попередження вчинення ОСОБА_4 нових злочинів.

У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинила 21.11.2017, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_4 був вчинений 01.02.2018, отже станом на момент ухвалення даного вироку строк давності за ч. 1 ст. 185 КК України, є закінченим.

Суд зазначає, що закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 570/3743/15-к.

З огляду назакінчення строку давності та відсутність згоди обвинуваченої ОСОБА_4 на звільнення її від кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК України.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно зі ст. 1 Закону № 3674-VI судовий збір включається до складу судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з: 1) судового збору; 2) витрат, пов`язаних з розглядом справи (по суті, це і є процесуальні витрати). Отже, поняття «судові витрати» більш широке, ніж «процесуальні витрати».
Водночас у главі 8 КПК чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 КПК України, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК. Зокрема, законодавець визначив такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних зі зберіганням і пересиланням речей і документів. Отже, судовий збір до вказаних витрат не належить. Більш того, відповідно до ст. 119 КПК у певному випадку, передбаченому цією статтею, суд вправі звільнити обвинуваченого від сплати навіть визначених у законі процесуальних витрат.
При вирішенні цивільного позову в межах кримінального провадження та стягнення з винної особи коштів у рахунок відшкодування завданої злочином шкоди необхідно мати на увазі, що статус особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність, насамперед пов`язаний зі статусом обвинуваченого, якому має бути гарантовано додержання закріпленої у статтях 7, 9 КПК засади законності, та положеннях глави 8 КПК України. Тому, з огляду на зміст наведених норм процесуального права, застосування ч. 3 ст. 88 ЦПК та Закону № 3674-VI і стягнення за вироком із засудженого судового збору суперечить ч. 5 ст. 128, статтям 2, 7, 9, 118, 119, 370 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Така позиція узгоджується з тим, що при оскарженні в апеляційному чи касаційному порядку судових рішень у частині цивільного позову, постановлених у кримінальному провадженні, засуджений, який несе цивільну відповідальність, не сплачує жодних судових витрат, на відміну від цивільного судочинства.
При вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.
На підставі викладеного, вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 грошових коштів 704,00 копійок, витрачених потерпілою на сплату судового збору,- не підлягає задоволенню.
При вирішенні питання щодо стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 в сумі 65250 гривень, суд приймає до уваги факт повернення обвинуваченою потерпілій усіх викрадених нею речей та грошових коштів. Зазначений в позовній заяві перелік інших викрадених речей та предметів не відповідає обставинам зазначеним в обвинувальному акті, який є предметом судового розгляду. Інших підтверджуючих документів чи доказів щодо зміни обсягу викраденого майна ОСОБА_4 позовна заява та додатки додані до неї,- не містять. На підставі викладеного, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 65250 гривень, - не підлягають задоволенню.
Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_9 , суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості і враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілого, характер немайнової шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.
Таким чином, цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_12 , про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,- підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого правопорушення, глибину душевних страждань потерпілих, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що вимоги потерпілої у частині стягнення з обвинуваченої моральної шкоди є частково обґрунтованими. При таких обставинах суд вважає доказаним факт спричинення потерпілій моральної шкоди, та вважає що розмір цієї шкоди повинен становити 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень.
Долю речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.
Питання про скасування арешту майна слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:
-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят) гривень.
З урахуванням вимог ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді штрафу на підставі передбаченої статтею 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
-за ч. 2 ст. 185 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.79 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_12 завдану моральну шкоду в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень. В іншій частині вимог цивільного позову до ОСОБА_4 ,- відмовити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2018 на наступне майно: гольф коричневого кольору, жіночу футболку чорного кольору, сукну шкіряну чорного кольору, грошові кошти в сумі 4000 гривень,- скасувати.
Речові докази: гольф коричневого кольору, жіночу футболку чорного кольору, сукну шкіряну чорного кольору, грошові кошти в сумі 4000 гривень, парфуми, окуляри в футлярі синього кольору- повернуті потерпілій ОСОБА_9 ,- вважати повернутими за належністю, відеозапис з квартири ОСОБА_9 ,- зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
08.02.2022