Справа № 756/6586/22
Номер провадження № 1-кс/756/1138/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва клопотання слідчого, поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 20.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002042, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, має вищу освіту, працює директором ТОВ «Сфера 33», одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:
18.08.2022 до Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_6 , поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 20.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002042, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Дане клопотання погоджено прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 05.02.2020, у невстановлений час, ОСОБА_7 , на сайті «OLX» знайшла оголошення про продаж 2-х паркомісць № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , продавцем та власником яких на той момент був ОСОБА_4 та зв`язавшись з останнім за номером мобільного телефону НОМЕР_3 , який зазначений у оголошенні, домовилась про зустріч щодо купівлі вказаних паркомісць.

У невстановлений, досудовим розслідуванням, час та місці під час зустрічі з ОСОБА_7 у ОСОБА_4 , виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом зловживання довірою (шахрайством), а саме грошовими коштами ОСОБА_7 .

Так, продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 вчинення правочину щодо продажу їй паркомісць № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, ОСОБА_4 з метою встановлення довірливих відносин із ОСОБА_7 , домовились укласти попередній договір купівлі-продажу, який був оформлений 02.03.2020 приватним нотаріусом ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , та під час якого ОСОБА_7 передала ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 74 400 грн, чим засвідчили попередній договір щодо майбутнього вчинення правочину щодо купівлі-продажу вказаних паркомісць.

Після чого, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел направлений на заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом зловживання довірою (шахрайство) у невстановлений час 11.03.2020, зателефонував ОСОБА_7 та під приводом продажу вказаних паркомісць повідомив про те, що для найскорішого зняття іпотеки з них та продажу паркомісць АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 необхідно на його рахунок IBAN НОМЕР_4 , що у АТ «ОТП БАНК», за реєстраційним номером облікової картки платника податків ОСОБА_4 - НОМЕР_5 перерахувати грошові кошти у сумі 205 124 грн 46 коп. після чого він зможе зняти іпотеку та підписанти основний договір купівлі-продажу вказаних паркомісць, вводячи її в оману щодо подальшого вчинення правочину, так як останній не планував їх продавати.

Так, ОСОБА_7 не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_4 , довіряючи останньому та розраховуючи на вчинення ним запропонованих дій щодо подальшого укладання договору купівлі продажу по вказаним паркомісцям, будучи переконаною в тому, що останній після отримання грошових коштів, укладе з нею основний договір купівлі-продажу, 12.03.2020 о 10:36 год. знаходячись у відділенні «ПриватБанк», що за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 10-а, зі свого рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» добровільно перерахувала на розрахунковий рахунок АТ «ОТП БАНК» № НОМЕР_6 , IBAN НОМЕР_4 , за реєстраційним номером облікової картки платника податків ОСОБА_4 НОМЕР_5 , грошові кошти у сумі 205 124 грн 46 коп.

Отже, ОСОБА_4 зловживаючи довірою ОСОБА_7 , під приводом продажу вказаних паркомісць, заволодів грошовими коштами, які належали останній, та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 279 524 грн 46 коп., не виконавши попередньої домовленості щодо продажу вказаних паркомісць та умов попереднього договору.

Орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Слідчий посилається на те, що підставою звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу в вигляді цілодобового домашнього арешту у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, є встановлення під час досудового розслідування наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_4 переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та доводи, що його обґрунтовують, просила слідчого суддю клопотання задовольнити, посилаючись на доводи вказані у ньому, ураховуючи наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1. ст. 177 КПК України, як і неможливості застосуванні іншого запобіжного заходу.

В обґрунтування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, задля застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, прокурор посилається на те, що ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду є те, що останній усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме від трьох до восьми років позбавлення волі, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків є те, що підозрюваному відомі особисті дані вказаних осіб та він усвідомлює, що свідкам відомі всі фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та їх показання є основним джерелом доказування. Підозрюваний шляхом погрози, підкупу може схиляти свідків та потерпілого до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

Ризиком того, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як події відбувались у 2020 році, та він з`явився за викликом до органу досудового розслідування та суду. Уважає, що між ним та потерпілою існує цивільно правовий спір, бо чекав, коли потерпіла виконає через банківську установу дії щодо повернення грошових коштів. Однак остання, на його думку, цього не зробила.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, оскільки підозра не є обґрунтованою, як і існування будь яких ризиків. На підтвердження своєї позиції захисник посилався на розбіжності в наданих доказах, зокрема датах надходження грошових коштів. Крім того, захисник зазначив, що 01.09.2022 до канцелярії Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_4 подано позовну заяву про відшкодування збитків до ОСОБА_7 , яка в рамках вказаного кримінального провадження є потерпілою, оскільки через дії останньої була завдана шкода ОСОБА_4 , а саме упущена вигода в отриманні потенційного прибутку внаслідок відмови від виконання вимог договору, який є предметом дослідження рамках кримінального провадження.

Вислухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та захисника, дослідивши надані докази та матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого відділу Оболонського відділу поліції ГУНП в місті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене 20.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002042, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

16.08.2022 в рамках кримінального провадження №0002042 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В якості підтвердження обґрунтованості підозри органом досудового розслідування до матеріалів клопотання надано наступні докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.03.2020, згідно з якого ОСОБА_7 повідомила про вчинення шахрайських дій з боку ОСОБА_4 12.03.2020 у період часу з 10:00 год. до 18:00 год;

- заява про вчинення кримінального правопорушення від 18.03.2020, згідно з яким ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою 12.03.2020 отримав від неї 205 124 грн 46 коп;

- копія договору купівлі-продажу від 02.03.2020, згідно з яким предметом вказаного договору є паркомісця № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протокол допиту потерпілої ОСОБА_7 від 23.07.2020 згідно з яким остання показала, що мала намір придбати паркомісця у ОСОБА_4 , який обманом виманив у неї 279 524 грн 46 коп;

- виписка по картці/рахунку ОСОБА_7 від 17.08.2021;

- протокол огляду предмету від 06.07.2022, згідно з яким було оглянуто та прослухано звукові файли на яких записана розмова з ОСОБА_4 ;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 02.04.2020 згідно з яким останній розмовляв із ОСОБА_4 , який їх ошукав;

- протокол тимчасового доступу від 10.07.2020;

- виписка з особового рахунку на ім`я ОСОБА_4 з 11.03.2020 по 13.03.2020;

- копія звіту-рахунку за період з 12.03.2020 до 12.03.2020 на ім`я ОСОБА_4 ;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 11.12.2020, згідно з якого останній є товаришем ОСОБА_4 та йому було відомо про намір продажу паркомісь.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Суд ураховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд ураховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Так, у п. 32 справи «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, Series А, № 182) від 30 серпня 1990 року зазначено, що обґрунтована підозра це коли існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На думку суду, обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, суд вважає, що має місце наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Оскільки сукупність досліджених судом матеріалів досудового розслідування, як і показання підозрюваного, на даній стадії кримінального провадження, є достатніми аби стверджувати, що ОСОБА_4 міг вчинити інкриміновані дії при зазначених у повідомленні про підозру обставинах.

Хоча суд і погоджується зі стороною захисту, що надані матеріали містять значні суперечності, які наразі не перевірені органом досудового розслідування. Між тим, ураховуючи те, що повідомлення про підозру вручено лише 16.08.2022, то орган досудового розслідування має два місяці для перевірки зібраних матеріалів, з урахуванням показань та позиції сторони захисту.

Згідно зі ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до з ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як видно з клопотання, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, учинити інше кримінальне правопорушення.

Досліджуючи матеріали клопотання, надані докази, пояснення прокурора, беручи до уваги відомості щодо особистості ОСОБА_4 , суд не погоджується з тим, що на даний час наявні ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та/ або суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, суд відхиляє доводи прокурора щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки події мали місце в 2020 році, а з того часу суду не надано відомостей щодо ухилення ОСОБА_4 або переховування від органу досудового розслідування чи суду. Відсутні відомості, що ОСОБА_4 не з`являвся за викликом слідчого чи ухилявся від його отримання. Суду не надано відомостей про те, що ОСОБА_4 протягом двох років змінював місце проживання, роботи. Також суд звертає увагу, що повідомлення про підозру вручено 16.08.2022, тобто через два роки після внесення відомостей до ЄРДР.

Узагалі, як убачається з клопотання слідчого та наданих на обґрунтування ризиків пояснень прокурора в судовому засіданні, в обґрунтування ризику переховування, сторона обвинувачення посилається фактично лише на тяжкість покарання. У даному випадку слід зазначити, що тяжкість покарання лише та обставина, яка судом оцінюється лише в порядку ст. 178 КПК України, тобто така, яка може лише впливати на вірогідність настання певних ризиків, але не бути самостійним ризиком в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Більше того, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інших мотивувань прокурором в обґрунтування цього ризику наведено не було.

Суд відхиляє доводи прокурора, що підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на свідків, оскільки суду не наведено жодних фактів вчинення ОСОБА_4 протиправних дій щодо свідків даного кримінального провадження. При цьому слід знов наголосити, події мали місце понад два роки тому, протягом якого у ОСОБА_4 не було будь-яких запобіжних заходів в цьому кримінальному провадженні, і суду не надано будь-яких доказів вчинення чи наміру впливу на свідків.

Суд також відхиляє доводи прокурора щодо можливості вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки в обґрунтування цього ризику взагалі не було наведено жодних пояснень та не надано відповідних доказів.

Аналізуючи вказані ризики суд також їх співставляє з відомостями, які суд має оцінити в порядку ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що інкримінований злочин є тяжким, рівень доведеності підозри (вагомість наявних у кримінальному провадженні доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення), а також те, що ОСОБА_4 одружений, офіційно працює, має сталий дохід, має двох дітей на утриманні та раніше не судимий. При цьому слід також узяти до уваги, що майно, яке відповідно до повідомлення про підозру було предметом шахрайства, було реалізовано ОСОБА_4 також понад два роки тому, та відомосте про те, що така реалізації була шахрайською, суду надано не було.

Також варто узяти до уваги, що клопотання слідчого стосується застосування запобіжного заходу в вигляді цілодобового домашнього арешту. Хоча, згідно з правовою позицією ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування, цілодобовий домашній арешт відповідає запобіжному заходу в вигляді тримання під вартою, бо прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Також суд бере до уваги, що мети ізоляції підозрюваного цілодобово вдома, слідчим в клопотанні, та прокурором в судовому засіданні, не наведено, як і завдань, які будуть досягнуті таким запобіжним заходом.

Суд наголошує, що запобіжний захід не може бути покаранням чи заходами впливу на підозрюваного (примушуванням до певних дій), бо має виконувати лише забезпечувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також усунення ризиків. Хоча, як вже наведено судом, клопотання та відомості надані в судовому засіданні, не містять обґрунтованих посилань на вказану мету.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 196 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наведені, на думку суду, обставини свідчать у судовому засіданні прокурор довів обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, але не довів обставини, передбачених п. 2 тобто існування ризиків, а отже і обставин - наявність достатніх підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Установлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що відсутні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту. Але для досягнення дієвості завдань кримінального провадження відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України на думку суду, є необхідність в зобов`язанні ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого в кримінальному провадженні, внесеного 20.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002042, або суду, залежно від стадії кримінального провадження.

Отже, у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу в вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 слід відмовити, між тим зобов`язати прибувати за кожною вимогою до слідчого або суду, залежно від стадії кримінального провадження.

Керуючись статтями 7, 110, 131, 132, 176-178, 181, 186, 193-197, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого, поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 20.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002042, про застосування запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України відмовити.

Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого в кримінальному провадженні, внесеного 20.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002042, або суду, залежно від стадії кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1