Категорія:ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березове Рокитнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в порядку ст.89 КК України судимості не має;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

картонну коробку з написом «Ковбаса напівкопчена» першого сорту, прозору поліетиленову упаковку з написом «Димовки ковбаса», що передано на зберігання представнику потерпілого залишено за належністю законному володільцеві ОСОБА_9 ;

куртку чорно-сірого кольору, кепку чорного кольору, кросівки червоно-сірого кольору джинси світло-синього кольору, що передані на зберігання в камеру схову Луцького ВП ГУНП у Волинській області повернуто за належністю законному володільцеві.

оптичний диск для систем зчитування інформації - залишено в матеріалах кримінального провадження.

Арешт майна, згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.06.2020 скасовано.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 02 червня 2020 року, в період з 07.40 год. по 08.00 год., умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, проник в салон автомобіля марки «Mersedes», моделі «Sprinter 311» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який був припаркований на автостоянці, що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали вершкове масло торгової марки «Рожище», загальною масою 25 кг, які знаходилися у п`яти паперових ящиках вага кожного з яких 5 кг, загальною вартістю 2940 грн., одну коробку ковбаси торгової марки «Димовики» - «Копчена по краківські», вагою 3,744 кг., вартість якої становить 278,29 грн., які належні ПП «КВД Груп», чим спричинив підприємству матеріальних збитків на загальну суму 3218,29 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто таємно викрав чуже майно, вчинено за попередньою змовою групою осіб.

У поданій апеляційній скарзі сторона захисту не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок місцевого суду є несправедливим в частині призначеного покарання, оскільки призначене згідно з даним вироком покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, не відповідає тяжкості даного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання поверхнево дослідив та не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та обставини, які характеризують особу винного. Звертає увагу суду на те, що місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_7 покарання було допущено порушення таких основоположних кримінально-правових принципів, як принцип індивідуалізації покарання та принцип диференціалізації кримінальної відповідальності, внаслідок чого вирок суду першої інстанції не можна вважати таким, що відповідає вимогам законності та справедливості.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, усвідомив вчинене, критично оцінюючи свою протиправну поведінку через її щирий осуд, визнав готовність підлягати кримінальній відповідальності, а тому на її думку обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, яке здійснювалось ОСОБА_7 добровільно шляхом фактів, подання доказів та іншої інформації про свою злочинну діяльність.

Разом з тим, зазначає, що згідно з судовою практикою обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у даному кримінальному провадженні на її думку є:

визнання вини особою, яка вчинила злочин. Оскільки, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю;

відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину. На думку апелянта в даному випадку відсутні тяжкі наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .. Крім цього, звертає увагу на загальну вартість продуктів харчування, які були об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, яка є незначною і становить 3218,29 грн;

вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин, що і мало місце на думку сторони захисту в даному випадку, а тому вважає її такою обставиною, яка пом`якшує покарання;

відсутність судимостей згідно з усталеною судовою практикою також належить до обставин, які пом`якшують покарання;

позитивна характеристика за місцем праці, навчання чи проживання. Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за яким характеризується позитивно.

Таким чином, зазначає, що вищенаведені пом`якшуючі обставини мають місце в даному кримінальному провадженні, та є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім цього, зазначає, що обставини, які обтяжують покарання в даному провадженні відсутні.

Також звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не обліку ні в психіатричному, ні в наркологічному диспансерах не перебуває.

А тому, вважає, що із врахуванням вищенаведених обставин є всі підстави для застосування судом ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено в санкції ч.2 ст. 185 КК України, оскільки в межах даного кримінального провадження є більше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та обставини, які позитивно характеризують обвинуваченого.

З огляду на вищевикладене, просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, а саме застосувати ст. 69 КК України, та призначити ОСОБА_7 за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, покарання у виді громадських робіт або інше більш м`яке покарання з числа передбачених ст. 51 КК України.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, що підтверджується телефонограмою (а.с.150) й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин їх неявки від них не надходило.
Водночас, в апеляційний суд представник потерпілого ПП «КВД ГРУП» ОСОБА_9 , також не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Суд апеляційної інстанції відповідно до норм ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями, які містяться у ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуваний вирок таким вимогам закону відповідає повністю.

Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Проте такі твердження захисника до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимогст.65 КК Українистосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно із положеннями ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та щиро розкаявся, збитки підприємству відшкодовано, оскільки викрадений товар повернуто законному володільцеві, представник потерпілого на суворому покаранні обвинуваченого не наполягає. Крім того, враховано і ті обставини, що ОСОБА_7 в порядку ст. 89 КК України судимості немає.

Враховано було і обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у виді обмеження волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, однак підстави для призначення йому покарання, як про це просить захисник у виді громадських робіт чи інше більш мяке покарання з числа передбачених ст. 51 КК України відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним про його особу, критерію справедливого покарання, а також вимогам ст. 65 КК України та його меті, і підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання не в максимальних межах санкції статті, а звільняючи його на підставі ст. 75 КК України від відбування з випробуванням, обвинуваченому було встановлено іспитовий строк, передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, мінімальної тривалості, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на обставину, яка пом`якшує покарання, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж у вигляді 2 роки обмеження волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

Підстави для призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України відсутні, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Крім того, перевіряючи вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо можливості призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт, або інше більш м`яке покарання з числа передбачених ст. 51 КК України колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту пункту 4 частини 1 статті 408 КПК України слідує, що апеляційний суд змінює вирок місцевого суду лише у випадках, коли при цьому не погіршується становище обвинуваченого, та скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у випадках, передбачених пунктами 1- 4 частини 1 статті 420 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції подав лише захисник обвинуваченого, в якій просив його змінити та призначити покарання у виді громадських робіт.

Однак, враховуючи те, що суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді 2 років обмеження волі з випробуванням та зі встановленням іспитового строку 1 рік, а у разі призначення апеляційним судом покарання у виді громадських робіт його необхідно було б відбувати реально, то своїм рішенням апеляційний суд погіршив би становище обвинуваченого.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 необґрунтованою та відповідно такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку із чим відсутні підстави для його зміни.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді