Справа № 159/1084/21 Провадження №11-кп/802/314/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт.Бородянка Бородянського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який на утриманні має двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, не судимого,

засуджено за ч.3 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 31.12.2020 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення зараховано до строку відбування покарання за даним вироком, а саме період з 31.12.2020 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - у виді тримання під вартою.

Задоволено цивільний позов ТОВ "Кондитерська фабрика Нектар-1". Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ТОВ "КФ Нектар-1" 483000 (чотириста вісімдесят три тисячі) грн. майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 21 листопада 2020 року близько 10:00 год. перебуваючи на території ТОВ "Нектар", що в м.Ковелі по вул.Незалежності, 44, шляхом обману, під приводом надання послуг із перевезення товарів з міста Ковель до міста Узин Київської області, завантажив до напівпричепа синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , транспортного засобу "Renault Premium 420", номерний знак НОМЕР_2 : 400 ящиків вафель "Артек Літній", загальною вагою 2000 кг., вартістю 70000 грн.; 300 ящиків вафель "Лимонні", загальною вагою 1500 кг., вартістю 54000 грн.; 1000 ящиків вафель "Артек Літній", загальною вагою 5000 кг., вартістю 179250 грн., 900 ящиків вафель "Лимонні", загальною вагою 4500 кг., вартістю 161775 грн.; 100 ящиків вафель "Апельсинові", загальною вагою 500 кг., вартістю 17975 грн., після чого, сівши у вказаний автомобіль, виїхав з території ТОВ "КФ Нектар-1" в невідомому напрямку і, не доставивши вантаж замовнику, заволодів вищевказаними товарами на загальну суму 483 000 грн., чим спричинив ТОВ "КФ Нектар-1" майнових збитків на вказану суму.

Не погодившись із таким вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким застосувати до нього положення ст.75 КК України, тобто звільнити від призначеного покарання з випробуванням.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 також не погодилась з оскаржуваним вироком та подала апеляційну скаргу. Вона вважає, що таке судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилаючись на практику Верховного Суду зазначає коли дії особи не утворюють закінченого шахрайства, а мають розцінюватись як незакінчений чи закінчений замах на шахрайство. Зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав змоги користуватись отриманим незаконним шляхом майном, так як товар до міста Києва повіз інший водій, який досудовим слідством не встановлений. Свідок ОСОБА_9 , який є менеджером ТОВ "КФ Нектар-1", надав пояснення про те, що частина товару тієї партії про яку йде мова у провадженні, на момент розгляду кримінального провадження судом реалізовувалась на ринку міста Києва. При цьому, обвинувачений визнав свою вини в частині виконання робіт, щиро розкаявся, має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимий, а тому вважає, що оскаржуваний вирок є надто суворим для нього. Посилаючись на зазначене, захисник просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким застосувати до обвинуваченого положень ст.75 КК України, тобто звільнити його відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи поданих апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які подані скарги підтримали та просили задовольнити, прокурора та представника потерпілого, які вважали апеляції безпідставними, а оскаржуваний вирок законним, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.190 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого, який вину спочатку визнавав частково, а пізніше визнав повністю і, фактично не заперечив перебігу подій з його участю за обставин, викладених в обвинуваченні, пояснив порядок своїх дій щодо вчинення кримінального правопорушення. Надав показання про те, що він орендував вантажний автомобіль, яким здійснював вантажні перевезення. Восени 2020 року до нього зателефонувала особа на ім`я ОСОБА_10 , якого він не знає, оскільки спілкувався з ним лише по телефону і, який повідомив, що в місті Ковелі є робота. У той день, точної дати не пам`ятає, він приїхав у місто Луцьк автобусом, де вже пересів на автомобіль "Рено", який у місто Луцьк був доставлений його знайомим на ім`я ОСОБА_11 . На цьому автомобілі та причепі до нього, були змінені номерні знаки, а в його посвідченні водія було інше прізвище - " ОСОБА_12 ". На це він увагу не звернув, так ОСОБА_10 надав вказівку їхати саме таким чином. Коли він приїхав в місто Ковель на ТОВ "Нектар", де і було проведено завантаження товару на автомобіль. За отриманий товар ставив підпис за прізвищем " ОСОБА_12 ". Вранці наступного дня, він виїхав з міста Ковеля та вже ввечері був у місті Києві, де його зустрів ОСОБА_11 . Вони змінили номерні знаки на автомобілі та на причепі до нього. Після цього, ОСОБА_11 забрав автомобіль та повідомив йому про те, що поставить цей транспортний засіб на стоянку, а на наступний день поїде ним у місто Узин на розвантаження. Разом з тим, він вказував про те, що не розумів того, що вчиняє протиправно, не хотів вчиняти таких дій, проте його підставили інші особи, яким він довірився у зв`язку із незадовільним фінансовим становищем.

Рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував також наступними доказами.

Показаннями представника потерпілої особи ТОВ "КФ Нектар-1" ОСОБА_9 (менеджер з транспорту цього товариства), який дав показання про те, що 20.11.2020 року менеджер товариства повідомила йому про те, що є заявка на термінову доставку товару в місто Узин Київської області на суму 483000 грн. Після цього, він розмістив оголошення у відповідній програмі про пошук транспорту. Приблизно за 30 хв. з ним зв`язалась особа, яка назвалась ОСОБА_13 , та повідомив, що може здійснити перевезення за їх заявкою. Коли домовились про всі умови, то водій переслав йому копію технічного паспорта на автомобіль та посвідчення водія на прізвище " ОСОБА_12 ". Пізніше, водій ще один раз йому зателефонував аби більш детально дізнатись маршрут. Коли прибув автомобіль, на якому були номерні знаки НОМЕР_2 з причепом ( НОМЕР_1 ), то почали його завантажувати товаром. Довантажили автомобіль вже на наступний день (субота), після чого він поїхав. Додав, що він зателефонував водію та повідомив адресу, де він повинен був провести розвантаження товару. У понеділок йому зателефонували та повідомили, що товар на точку розвантаження не прибув. Однак, коли він зателефонував водієві, то телефонного зв`язку з ним вже не було.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтвердив обставини телефонних перемовин з ОСОБА_9 а також те, що в ході цих розмов назвався ОСОБА_14 .

Показаннями свідка ОСОБА_15 (завсклад ТОВ "КФ Некта1"), яка суду першої інстанції показала, що 20.11.2020 року у п`ятницю на їх фірмі проводилось завантаження вантажного автомобіля товаром, який мав бути доставлений на фірму "Імперія". Довантаження цього автомобіля було проведено вже в суботу. З водієм вона спілкувалась мало, так як надавала йому лише супровідні документи. Вже у понеділок їй стало відомо, що автомобіль з товаром до місця призначення, тобто розвантаження не прибув.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка суду показала, що в листопаді 2020 року вона працювала на посаді бухгалтера ТОВ "КФ Некта-1" і, у зв`язку з цим виписувала відповідні документи для відправки товару (вафлі) на дві фірми. Загальна вартість товару була близько 600 000 грн. Вона особисто з водієм автомобіля не спілкувалась, а виписані документи були залишені на охороні. В подальшому логіст їй повідомив про те, що автомобіль на який був завантажений товаром, до місця розвантаження не прибув.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.11.2020 року з якого вбачається, що представник ТОВ "КФ Нектар-1" ОСОБА_9 звернувся до Ковельського ВП ГУНП у Волинській області із заявою про те, що 21.11.2020 року близько 10 год. особа чоловічої статі на ім`я ОСОБА_17 , шляхом обману та зловживання довірою, під приводом перевезення товару з міста Ковель в місто Узин Київської області, заволодів кондитерськими виробами масою 10,6 тони, вартістю 470000 грн., чим заподіяв ТОВ "Нектар" матеріальних збитків на вищевказану суму. В цій же заяві ОСОБА_9 зазначено про те, що у вчиненні даного правопорушення він підозрює водія транспортного засобу "Рено", номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_17 (а.с.68-69 т.1);

- видаткову накладну №НІ-0000020 від 20.11.2020 року, якою підтверджено той факт, що ТОВ "КФ Нектар-1" відвантажило для ТОВ "Імперія солодощів ЛТД" вафлі "Артек Літній" та вафлі "Лимонні" на загальну суму 124000 грн. (а.с.70 т.1);

- видаткову накладну №НІ-0000019 від 20.11.2020 року, якою стверджено відвантаження ТОВ "КФ Нектар-1" для ТзОВ "ПРЕМІУМ КОНТІ" вафлі "Артек Літній", вафлі "Лимонні" та вафлі "Апельсинові" на загальну суму 359000 грн. (а.с.71 т.1);

- протокол огляду речей від 16.12.2020 року, а саме - журналу вигрузки, загрузки автомобілів, що ведеться на ТОВ "КФ Нектар-1", який добровільно було надано представником потерпілої особи ОСОБА_9 , з якого вбачається, що 20.11.2020 року об 15 год. 05 хв. на територію цього підприємства заїхав транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_2 для завантаження товаром на суму 124000 грн. та 359000 грн. Об 10 год. 15 хв. 21.11.2020 року транспортний засіб виїхав з території (а.с.122-123 т.1);

- протокол огляду речей від 29.11.2020 року, протокол огляду речових доказів від 12.02.2021 року, договір оренди від 05.11.2020 року з яких вбачається, що ОСОБА_7 орендував у ОСОБА_18 транспортний засіб марки "Рено Преміум", номерний знак НОМЕР_3 (а.с.74, 75-80, 81 т.1);

- повідомлення Територіального сервісного центру №3245 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області від 04.02.2021 року, де зазначено, що транспортний засіб "Рено Преміум 420", номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_19 (а.с.128 т.1);

- протокол огляду речових доказів від 27.01.2021 року, з якого вбачається, що слідчим на підставі ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2021 року в ході тимчасового доступу до речей та документів, що містять охоронювану законом таємницю, зокрема до матеріалів кримінального провадження №0003309, які перебувають на досудовому розслідуванні у Луцькому РУП ГУНП у Волинській області, було проведено огляд речових доказів, які були вилучені під час обшуку 29.12.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , та під час огляду місця події 28.12.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 . Так, в ході цього огляду окрім іншого, було оглянуто: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_17 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "Рено Преміум 420", номерний знак НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_19 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "Рено Преміум 420", номерний знак НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_17 ; та свідоцтво про реєстрацію напівпричепу, номерний знак НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_20 (а.с. 98-99, 100-108 т.1);

- протокол огляду речей від 29.11.2021 року, яким зафіксовано огляд мобільного телефон марки "Редмі", який був добровільно виданий працівникам поліції ОСОБА_9 . У цьому телефоні зафіксовано листування - переписка за 20.11.20 між ОСОБА_9 та особою ОСОБА_17 , і зазначено зокрема про номерні знаки транспортних засобів: "Аі1547Мк Рено Прич.Ав4795Хх" (а.с.82-83 т.1);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.12.2020 року з якого вбачається, що свідок ОСОБА_15 впізнала особу, яка зображена на фотознімку №2 і, яка ззовні схожа на обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка 21.11.2020 року незаконно заволоділа кондитерськими виробами ТОВ "КФ Нектар-1" (а.с.85-87 т.1);

- протоколи огляду речей від 16.12.2020 року, від 11.01.2021 року та від 18.01.2021 року, а саме - відеозаписів з камер спостереження, які розташовані на шляху слідування автомобіля марки "Рено Преміум 420", у тому числі й на території ТОВ "КФ Нектар-1" і поблизу нього. В ході огляду відеозаписів було встановлено, що номерні знаки транспортного засобу та напівпричепа, який завантажувався на ТОВ "КФ Нектар-1", змінювались (а.с.88-97 т.1). З вироку вбачається, що відеозаписи оглядались в судовому засіданні;

- протокол огляду речових доказів від 28.01.2021 року - транспортного засобу марки " Рено Преміум 420" з напівпричепом, загальний вигляд яких співпадає з виглядом транспортного засобу, який зафіксований на відповідних відеозаписах, зазначених вище. Зафіксовано також і наявність таких номерних знаків на транспортний засіб: НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_1 (а.с.119-122 т.1).

Апеляційний суд вважає, що вищевказані докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють події, які мали місце при вчиненні шахрайських дій та вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

При цьому, сам обвинувачений не заперечує фактичних обставин кримінального провадження, які стосуються домовленості на завантаження та розвантаження товару, самого завантаження товару, його перевезення транспортним засобом на якому використовувались не ті номерні знаки, які йому належать, а також використання при цьому документів як на транспортний засіб так і посвідчення водія на інше ім`я, а саме - ОСОБА_17 .

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто - в умисних діях, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого у великих розмірах, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати як закінчений або ж незакінчений замах на вчинення шахрайства (ст.15 КК України) з посиланням на те, що обвинувачений не мав змоги користуватись майном, яке отримане незаконним шляхом, до уваги судом не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. Незакінченим кримінальним правопорушенням є готування до кримінального правопорушення та замах на кримінальне правопорушення.

За положеннями ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Шахрайство - це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому, шахрайство - це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.

Шахрайство вважається закінченим злочином, якщо винний заволодіває предметом злочину винятково за допомогою обману або зловживання довірою і після цього має реальну можливість розпорядитися ним як своїм. Це означає, що шахрайство передбачає такий перехід певного предмета у володіння винного, який дозволяє йому реально здійснити хоча б первісне розпорядження. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення шахрайства.

Отже, сам факт виникнення реальної можливості у винного розпоряджатися чи користуватися отриманим майном або правом на нього вважається ознакою закінченого шахрайства.

Судом першої інстанції в ході розгляду провадження на підставі досліджених доказів достеменно встановлено і, з цим повністю погоджується апеляційний суд, що обвинувачений вчинив закінчене шахрайство, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України в розумінні ч.1 ст.13 цього ж Кодексу, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для заволодіння майном. Зокрема, використовуючи заздалегідь підготовлені автомобільні номерні знаки, які не належать тому транспортному засобу, на який проводилось завантаження товару, посвідчення водія на інше ім`я, ставлячи у супровідних документах свій підпис під прізвищем " ОСОБА_12 " та інше, фактично заволодів товаром шляхом не доставляння його в обумовлене між ним та ТОВ "КФ Нектар-1" місце, а передав його, разом із автомобілем як він сам пояснив, іншій особі на ім`я ОСОБА_11 , тобто розпорядився ним на власний розсуд.

При цьому, твердження обвинуваченого про те, що він не розумів, що вчиняє протиправно, на увагу суду не заслуговує, оскільки, як встановлено судом та не заперечується самим обвинуваченим, останній достеменно був обізнаний, що при завантаженні товару та при його перевезенні на автомобілі буде використовувати номерні знаки, які не належать цьому транспортному засобу, а також посвідчення водія, що видане на інше ім`я.

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 саме як закінчене шахрайство, вчинене у великих розмірах - ч.3 ст.190 КК України, є правильною.

За таких обставин, посилання сторони захисту про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати як замах на вчинення шахрайства, тобто наряду із положеннями ст.15 КК України, апеляційний суд розцінює як стратегію захисту, яка є нічим іншим, як способом можливого пом`якшення кримінальної відповідальності для винного.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту в цій частині, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку шляхом перекваліфікації його дій, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Водночас, сторона захисту вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості.

Проте, такі її твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що з урахуванням положень ст.12 КК України, вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України відноситься до категорії тяжких, є умисним, дані про його особу, зокрема те, що хоча він раніше не судимий, має на утриманні неповнолітніх дітей, однак завдані злочином збитки, які є у великому розмірі, не відшкодував і, як встановлено судом з цього приводу, жодних дій не приймав, а потерпіла сторона наполягала на максимально суворому покаранні.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, яке фактично не є максимальним.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це вказує сторона захисту.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання із застосуванням інституту умовного звільнення, передбаченого ст.ст.75, 76 КК України, з мотивів наведених стороною захисту, апеляційний суд не знаходить.

При цьому, усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційних скаргах і наведені під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просять апелянти.

Правильно також при призначенні покарання застосовано було положення ч.5 ст.72 КК України щодо зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції також з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства розглянув і цивільний позов, що заявлений потерпілою стороною.

Погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду про вирішення питання щодо долі речових доказів, оскільки вони повністю відповідають положенням ст.100 КПК України.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2021 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді