Справа № 203/1797/22
Провадження № 1-кс/0203/1314/2022
УХВАЛА
16 червня 2022 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Дніпро скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 , від 02 червня 2022 року про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні № 0000576, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
08 червня 2022 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подала скаргу на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000576 в порядку п. п. 1, 7 ч.1 ст. 303 КПК України, в якій просила скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, від 02 червня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання від 30 травня 2022 року про проведення слідчих дій у вигляді допиту ОСОБА_4 в якості потерпілої у вказаному кримінальному провадженні з врученням їй пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, що спрямоване на розслідування злочину, встановлення об`єктивної та суб`єктивної його сторін, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що оскаржувана постанова не відповідає критеріями вмотивованості, а слідчим допущена неповнота і необ`єктивність при прийнятті цього рішення, оскільки слідчий безпідставно, не зважаючи на раніше постановлену слідчим суддею ухвалу та очевидність за ст. 55 КПК України статусу ОСОБА_4 , як потерпілої від незаконного виселення з житла, вказав про відсутність підстав для визнання останньої потерпілою від цього злочину за ознакою спричиненої шкоди та даних про її право власності на квартиру, а по суті заявленої слідчої дії взагалі не містить не містить ніяких мотивів відмови, окрім як посилання на власну процесуальну самостійність, хоч очевидність. Також скаржник просила слідчого суддю зобов`язати слідчого здійснити допит ОСОБА_4 в якості потерпілої за участі представника адвоката ОСОБА_3 , вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, про що заявляла у клопотанні від 30 травня 2022 року.

Згідно протоколу автоматичної визначення слідчого судді від 08 червня 2022 року вказана скарга передана в провадження судді ОСОБА_1 09 червня 2022 року.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не прибула, подавши засобами електронного зв`язку заяву про розгляд скарги у її відсутності, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.9 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не прибув, направивши засобами електронного зв`язку письмову відповідь на клопотання адвоката, про відкладення розгляду не клопотав, що згідно ч.3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги за його відсутності.

Перевіривши доводи скарги та дослідивши додані до них докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Реалізація змагальності та забезпечення права на захист досягається, в тому числі, через участь сторони захисту у кримінально-процесуальному доказуванні. Так, згідно з вимогами ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України. При цьому частини 2 і 3 цієї статті визначають можливість і порядок збирання доказів як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, так і потерпілим. Потерпілий здійснює збирання доказів, в тому числі, шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів (ч. 3 ст. 93 КПК України).
Визначаючи межі судового контрою, слідчий суддя виходить з того, що предметом судового контролю під час розгляду такої скарги є не лише прийняте слідчим, прокурором рішення стосовно задоволеного клопотання, а й дотримання інших процесуальних вимог щодо проведення відповідних слідчих (розшукових) дій, які ініціюються перед органами досудового розслідування у кримінальному провадженні і тому перевіряє не лише дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, а й здійснює оцінку відповідного клопотання на предмет доцільності здійснення слідчих (розшукових) дій, що порушуються перед слідчим.
В судовому засіданні встановлено, що 14 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 162 КК України за заявою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 за фактом незаконного, без відповідного рішення суду, виселення ОСОБА_4 із житла (квартири АДРЕСА_1 ), що вчинене громадянами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та невстановленими особами.

30 травня 2022 року представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 подала до слідчого Третього СВ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, клопотання про проведення слідчих та процесуальних дій допиту в якості потерпілої у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 з врученням їй пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та проведенням слідчої дії за участі представника потерпілої - адвоката ОСОБА_3 , що зареєстровано 31 травня 2022 року за вх. № 5912-22/п.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 02 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відмовлено про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, зокрема, в допитів якості потерпілої ОСОБА_4 , та врученні їй пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, з посиланням на самостійність за ч.5 ст. 40 КПК України у своїй діяльності і прийнятті рішення щодо слідчих дій, а також на ті підстави, що в ході досудового розслідування будь-яких даних того, що ОСОБА_4 є власником житла по АДРЕСА_2 станом на 21 червня 2019 року та/або їй було завдано будь-яку шкоду не встановлено.

Разом з тим, з такими підставами відмови слідчого у клопотанні погодитись не можна, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах КПК України з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 ЦПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 162 КК України кримінально караним є незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян, вчинені службовою особою або із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування.
Частиною 2 ст. 233 КПК України визначено, що під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Звідси, твердження слідчого в оскаржуваній постанові про те, що ОСОБА_4 з достатньою очевидністю не є потерпілою у даному кримінальному провадженні через відсутність даних про право власності останньої на квартиру АДРЕСА_3 станом на 21 червня 2019 року є явно безпідставними, оскільки право користування та, відповідно, і володіння цим житлом підтверджується не тільки даними паспорту громадянина України ОСОБА_4 з відміткою про зареєстроване місце проживання у цій квартирі з 24 вересня 2018 року, що очевидно було станом на 21 червня 2019 року, а і рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року у справі № 203/3131/19, залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року та постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року.
Так само, безпідставними є і твердження слідчого в оскаржуваній постанові про відсутність будь-якої заподіяної ОСОБА_4 шкоди, оскільки такі обставини слідчим не встановлювались у процесуальному порядку, а потерпілим від злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України є саме фізична особа, щодо якої вчинено хоча б одне з діянь, передбачених диспозицією цієї статті, і саме ОСОБА_4 за даними ЄРДР заявила про вчинення відносно неї кримінально караних діянь, обставини чого підлягають встановленню в ході досудового розслідування за результатами якого досудове розслідування закінчується в одній із форм, передбачених ст. 283 КПК України, і у разі відсутності складу кримінального правопорушення таке провадження закривається за п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Крім того, належить відзначити, представник скаржника потерпілої ОСОБА_4 у своєму клопотанні в порядку ч.2 ст. 93 КПК України вказує безпосереднє доказове значення показань потерпілої стосовно вчинених відносно неї діянь, що має значення для розслідування кримінального правопорушення, проте слідчим взагалі залишені поза увагою ці доводи, і підстави з яких не доцільно допитувати потерпілу під час досудового розслідування злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, на цій або іншій стадії розслідування, не наведені у зв`язку з чим клопотання по суті залишилось невирішеним.

При цьому, сама по собі самостійність слідчого у здійсненні процесуальної діяльності не може бути виключною і єдиною підставою для відмови у клопотанні сторони потерпілого без наведення мотивів по суті клопотання і поставленого у ньому питання з огляду на завдання кримінального провадження за ст. 2 КПК України.

Таким чином, за встановлених обставин належить дійти висновку, що слідчим, з огляду на його самостійність у своїй процесуальній діяльності, хоч і визначається предмет доказування і доцільність проведення певних слідчих (розшукових) дій, однак в межах, визначених КПК України, а тому з огляду на недотримання вимог ст. 55, ч.2 ст. 9, ст. 91, п. 2 ч.5 ст. 110 КПК України постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих та процесуальних дій (допиту потерпілого та вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого) підлягає скасуванню, про що належить постановити цю ухвалу відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.307 КПК України із зобов`язанням слідчого повторно розглянути вказане клопотання.
Разом з тим, вимоги скаржника про постановлення ухвали слідчим суддею про зобов`язання слідчого провести слідчі дії у виді допиту потерпілого, зобов`язання слідчого вручити пам`ятку про права і обов`язки потерпілого, - задоволенню не підлягають, оскільки питання проведення слідчих дій, як і питання залучення в якості потерпілого на стадії досудового розслідування належить до виключної компетенції слідчого, прокурора, тоді як вирішення такого питання слідчим суддею буде зводитись по суті до підміни собою органу досудового розслідування, що є неприпустимим відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, яка визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. ст. 206, 303, 304, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 , від 02 червня 2022 року про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні № 0000576, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 162 КК України задовольнити частково.

Постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 02 червня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про проведення слідчих та процесуальних дій допиту в якості потерпілого та вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого за вх. № 5912-22/п у кримінальному провадженні № 0000576, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого чч.2 ст. 28 ст. 162 КК України - скасувати та зобов`язати слідчого повторно розглянути вказане клопотання.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1