Єдиний унікальний № 243/2202/22
Провадження № 1-кп/243/469/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні дистанційно в режимі відео конференції, з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 10000017 від 03.01.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, інваліда III групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження про можливість призначення судового розгляду, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Слов`янському міськрайонному суду, підстав для прийняття рішень про закриття провадження по справі або повернення обвинувального акту, а також зміни обвинуваченому заходів кримінального провадження немає.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 КПК України, з метою підготовки до судового розгляду судом визначено дату та місце проведення судового засідання, з`ясовано, що слід здійснювати судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, з`ясоване питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.
Під час підготовки до судового розгляду судом встановлено, що ухвалою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької областіОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був подовжений судом.

На адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки є ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальностіможе переховуватись від суду або вчинити інші

кримінальні правопорушення. Прокурор звертає увагу суду, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений буде мати можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував стосовно клопотання прокурора, щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора стосовно продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав думку свого підзахисного.

Потерпілі в судове засідання не заявилися, були повідомлені належним чином про

дату, час та місце розгляду справи, про причини не явки суд не повідомили.

Заслухавши думку учасків кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд встановив наступні обставини та відповідні їм докази.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Так на обґрунтування ризику переховування від суду варто зазначити, що ОСОБА_4 є особою раніше судимою за скоєння корисних кримінальних правопорушень, під час іспитового строку знову вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. Знаючи про наслідки своїх протиправних дій, ОСОБА_4 може вчинити дії, спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Натомість,

наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, аніж покарання та процедура його відбування.
Крім того, достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик об`єктивно підтверджується тим, що ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема проти власності. Так, ОСОБА_4 будучи раніше судимим, належних висновків не зробив, на стан виправлення не став та продовжив свою протиправну поведінку, яка виразилася у вчиненні нових корисливих злочинів під час іспитового строку.
Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так у своїх рішеннях, а саме «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Суд, враховуючи відомості про сукупність обставин пред`явленого обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_4 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні прокурором в його клопотанні, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.
Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, неодружений, не має міцних соціальних зв`язків, суд дійшов висновку що є законні підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.
Суд також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, у тому числі і домашній арешт, на якому наполягав обвинувачений та його захисник, однак звертає увагуна те, що Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про

введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Станом на теперішній час, у місті Миколаївка Донецької області тривають активні бойові дії, триває евакуація мирного населення, що унеможливлює здійснювати контроль за виконанням обвинуваченим умов будь- якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 177, 178 183, 193, 196, 199, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, прийняти до провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Призначити справу за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні дистанційно за допомогою власних технічних засобів у режимі відео конференції зі Слов`янським міськрайонним судом Донецької області на 09 годину 40 хвилин 10 жовтня 2022 року.
В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» Західного міжрегіонального управління з
питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто з 30 вересня 2022 року до 28 листопада 2022 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1