Справа №591/1620/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1041/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2022 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.05.2022 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, неофіційно працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, з не знятою та не з погашеною у встановленому порядку судимістю,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в якій вона просила вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.05.2022 року відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просила ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити:

- за ч. 2 ст. 185 до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просила визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Крім цього, прокурор просила дослідити документи, що характеризують ОСОБА_8 як особу, вимогу про судимість, характеристику за місцем мешкання.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 , ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 роки позбавлення волі.

Згідно ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75,76 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням з іспитовим строком в 3 роки та з покладенням на ОСОБА_8 виконання окремих обов`язків, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1 029,72 грн процесуальних витрат.

Накладений в даному кримінальному провадженні арешт на майно скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор стверджувала, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням та врахував як пом`якшуючі обставини те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував шкоду потерпілим.

Суд врахував як пом`якшуючу обставину те, що ОСОБА_8 частково відшкодував завданий збиток, проте не врахував ту обставину, що часткове відшкодування відбулося лише в наслідок дій працівників магазину, які намагалися зупинити останнього так і працівників поліції які попередили викрадення майна на суму 1071 грн.

Щире каяття, мало лише вербальний прояв, виходячи з даних про судимості ОСОБА_8 не заслуговує довіри, оскільки останній вже не одноразово вчиняв корисливі злочини проти власності за які неодноразово судимий в тому числі і відбував покарання реально, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив.

Також, прокурор зазначав, що суд не взяв до уваги і той факт, що останній не вжив дієвих заходів до працевлаштування, натомість вдався до незаконного збагачення шляхом скоєння корисливих злочинів.

Також, суд залишив поза увагою тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, особливості та обставини його вчинення - злочин є умисним, вчинений з корисливих мотивів.

Будь-які виключні обставини справи, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання у вироку суду першої інстанції не зазначені та не вбачаються з матеріалів справи.

З огляду на викладене, прокурор переконаний, що вказане свідчить про відсутність будь-яких даних чи обставин провадження, що дають підстави для застосування ст. 75 КК України.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

Як встановлено судом першої інстанції 08.02.2022 року в період часу з 11.22 по 11.49 год. ОСОБА_8 перебував в магазині «Sinsay» розташованого за адресою м. Суми, вул. Кооперативна, 1, та у нього виник умисел на таємне викрадення товарів, що знаходились у вказаному магазині.

О 11.25 год, ОСОБА_8 перебуваючи в магазині «Sinsay» впевнившись у тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та не завадить у вчиненні крадіжки, взяв зі стелажу чоловічу куртку та не розплатившись за товар, залишив приміщення магазину.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 повернувся до магазину, впевнившись у тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та не завадить у вчиненні крадіжки у 11.48 здійснив крадіжку ще однієї куртки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи їх настання, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, ОСОБА_8 викрав 2 чоловічі куртки, що належать ДП «ЛПП Україна», АТ ЛПП, вартістю, відповідно висновку товарознавчої експертизи від 15.02.2022 № СЕ-19/119-22/1659-ТВ становить 2598.00грн.

Після чого залишив приміщення магазину, оминувши касову зону, не сплативши за товар. З викраденим чужим майном ОСОБА_8 з місця скоєння правопорушення зник та розпорядився ним за власним розсудом.

Не зупиняючись на скоєному 09.02.2022 року, приблизно о 09 год. 40 хв., ОСОБА_8 проходив по вул. Кооперативна в м. Суми та зайшов через двері до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Знаходячись всередині, ОСОБА_8 підійшов до стелажу з дитячими футболками, де у нього виник умисел на незаконне збагачення шляхом вчинення таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 шляхом вільного доступу, таємно, користуючись відсутністю нагляду за майном, взяв зі стелажу 9 дитячих футболок, вартість яких, відповідно до висновку експерта від 15.02.2022 №СЕ-19/119-22/1600-ТВ, становить 1071 грн., і з викраденими речами, які поклав до власного пакету почав покидати приміщення магазину, не розрахувавшись за товар, тобто виконав всі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

В цей час дії ОСОБА_8 були помічені продавцем, яка спробувала його зупинити, направившись слідом. Усвідомлюючи, що його протиправні дії були помічені, ОСОБА_8 не припинив свої протиправні дії, та залишив приміщення магазину, однак був зупинений працівниками поліції за межами магазину, які знаходились неподалік та прибігли на крики про допомогу, тобто вказане кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, попри виконання усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала, просила вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким просила вважати ОСОБА_8 засудженим до реальної міри покарання, без застосування ст. 75 КК України, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , яикий заперечив проти задоволення вимог скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, доведена дослідженими судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України доказами і в апеляційній скарзі прокурором не заперечується.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості злочинів, відсутність тяжких наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має посередню характеристику на обліках в лікарів не перебуває, частково відшкодував шкоду потерпілим та неофіційно працює. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнав щире каяття та активне сприяння у розкритті злочинів.

Врахувавши вказане суд дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив покарання, вид якого відповідає вчиненому та особі обвинуваченого - 4 роки позбавлення волі, з чим також в апеляційній скарзі погоджувався прокурор.

При цьому судом першої інстанції безпідставно застосовано ст. 75 КК України та звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, про що правильно наголосив прокурор і з чим погоджується колегія суддів. Вирок суду не містить жодних мотивів для прийняв того рішення, що безумовно вказує на недоцільність застосування ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказаних вимог кримінального закону судом першої інстанції не дотримано.

Так, з матерфііалів справи вбачається, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, до цього він вже неодноразово засуджувався, покарання відбував реально, однак на шлях виправлення не став, та знову, в черговий раз, маючи не зняту та не погашену у встановленому на те законом порядку судимість, вчинив злочин прити власності в декілька епізодів.

Суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 частково відшкодував завданий збиток, проте як слушно зауважив прокурор, суд не врахував ту обставину, що часткове відшкодування відбулося лише в наслідок дій працівників магазину, які намагалися зупинити останнього так і працівників поліції які попередили викрадення майна на суму 1071 грн.

Щодо щирого каяття, то колегія суддів також погоджується з доводами прокурора, що воно мало лише вербальний прояв, виходячи з даних про судимості ОСОБА_8 , оскільки останній вже не одноразово вчиняв корисливі злочини проти власності за які неодноразово судимий в тому числі і відбував покарання реально, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги і той факт, що ОСОБА_8 не вжив дієвих заходів до працевлаштування, натомість вдався до незаконного збагачення шляхом скоєння корисливих злочинів. Факт не офіційного працевлаштування ніим не підтвердений.

Не врахував суд і того, що вчинені обвинуваченим злочини умисні і вчинені з корисливих мотивів. Будь-які виключні обставини справи, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання матеріали справи не містять.

Отже, на думку колегії суддів, законні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, відсутні.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі ст. 413 КПК України підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та звільнення ОСОБА_8 від його відбування з випробуванням у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, із ухваленням апеляційним судом свого вироку відповідно до п. 4 ч.1 ст. 420 КПК України.

Також при ухваленні нового вироку колегія суддів не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу бо таке клопотання не заявлялось.

Керуючись ст. 404, ст. 407, ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.05.2022 року, відносно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону України про кримінальну відповідальність.

В цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 2 ст. 185 у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з момену приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.05.2022 року, залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5