Справа № 462/3360/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/934/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 125 КК України

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді 160 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 77 875, 33 грн та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Речові докази - диск з відеозаписами залишено при справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 22 квітня 2021 року приблизно о 20:20 год., перебуваючи перед вхідними дверима приміщення правління ОСББ «Любінська дорога», яке розташоване з лівої сторони від входу в 1 під`їзд будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, схопив останнього двома руками за голову та притягнувши її здійснив укус за ніс потерпілого, в подальшому після падіння з потерпілим на землю відпустив ніс та здійснив укус за 5-ий палець лівої кисті потерпілого, внаслідок чого заподіяв йому травму носа у вигляді 3-х «кусано-рваних» ран, травму 5-го пальця лівої кисті у вигляді краєвого перелому нігтьової фаланги, травму обличчя у вигляді саден на шкірі, саден і крововиливів на слизовій оболонці нижньої губи справа та зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Не погоджуючись з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить оскаржуваний вирок змінити в частині цивільного позову. Зменшити розмір відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а саме: стягнути з нього на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 475,33 грн та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним і необґрунтованим в частині, що стосується розміру матеріальної і моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілого. Зокрема, вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо включення в розмір матеріальної шкоди вартості проведення операції носа (ринопластики) в сумі 77 400 грн, оскільки чинне законодавство не передбачає можливість стягнення в якості збитків, завданих кримінальним правопорушенням, можливих витрат на стаціонарне лікування потерпілого у майбутньому.

Стверджує, що цивільним позивачем надано квитанції, якими підтверджується розмір понесених ним витрат на лікування в сумі 475,33 грн, відтак саме такий розмір матеріальної шкоди є обґрунтованим.

Щодо визначеного судом розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь потерпілого, в сумі 25 000 грн, зазначає, що така не відповідає характеру та обсягу моральних і фізичних страждань, яких зазнав потерпілий.

Апелянт вважає, що негативні наслідки для здоров`я позивача, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках не настали, а тому частково визнає цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн.

У судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, що з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, жодним з учасників кримінального провадження в цій частині апеляційна скарга не подана, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється покарання, призначене ОСОБА_6 , а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову, то колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, відповідно до якого просив стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 78 001,08 грн та моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Оскаржуваним вироком цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 77 875,33 грн матеріальної шкоди та 25 000 моральної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в частині визначення розміру матеріальної шкоди, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року роз`яснено, що якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків

про їх вартість.

З вироку суду встановлено, що в результаті злочинних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_9 заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді 3-х «кусано-рваних» ран, травму 5-го пальця лівої кисті у вигляді краєвого перелому нігтьової фаланги, травму обличчя у вигляді саден на шкірі, саден і крововиливів на слизовій оболонці нижньої губи справа та зліва.

На підтвердження заподіяння йому шкоди потерпілим надано медичну документацію за результатами консультації хірурга ТзОВ «Лікарня ЕКСПЕРТ», відповідно до якого пацієнту ОСОБА_9 встановлено діагноз: деформація шкіри носа (стан післятравматичного пошкодження) та рекомендовано МРТ верхньої щелепи, консультація отоларинголога, ринопластика в плановому порядку, нанесення на шкірну поверхню «Dermatix»; попередній рахунок надання медичних послуг для пацієнта ОСОБА_9 становить 77 400 грн, а також долучено квитанції на підтвердження про понесені витрати під час лікування на загальну суму 601,08 грн.

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що квитанція №2821 від 23 квітня 20221 року на суму 125,75 грн не містить відомостей про товар, за який ОСОБА_9 здійснив безготівковий платіж, а тому така не може бути взята до уваги як доказ понесених витрат на придбання ліків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 слід стягнути суму у розмірі 77 875, 33 грн, з яких: 77 400 грн вартість медичних послуг відповідно до консультації хірурга ТзОВ «Лікарня ЕКСПЕРТ» та 475,33 грн понесених витрат на лікування відповідно до наданих суду квитанцій. Рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у визначеному розмірі ґрунтується на вимогах закону та досліджених у справі доказах.

При цьому аргументи сторони захисту про неможливість стягнення витрат на лікування потерпілого у майбутньому не ґрунтуються на вимогах закону та прямо суперечать ч. 2 ст. 1202 ЦК України.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 на можливість потерпілого ОСОБА_9 звернутися до нього з позовом у порядку цивільного судочинства після здійснення лікування до уваги не беруться, оскільки право потерпілого пред`явити цивільний позов до обвинуваченого під час кримінального провадження передбачено ст. 128 КПК України. При цьому лише потерпілий має право вирішувати, коли і в межах якого провадження йому слід звертатися з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стосовно рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілого в сумі 25 000 грн, то колегія суддів, оцінивши наявні матеріали справи, дійшла до такого висновку.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 16 ЦК України закріплює, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Таким чином рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Зі змісту цивільного позову, підтриманого потерпілим у судовому засіданні, встановлено, що потерпілими моральну шкоду, завдану злочином, оцінено у 250 000 грн. та обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 було завдано моральну шкоду, яка полягала у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків зі знайомими та близькими людьми. Внаслідок укусів частина носа була відкушена, при загоєнні рани зменшився розмір правої ніздрі, що утруднює дихання, бувають часті головні болі. Рани на обличчі не дали йому можливості повноцінно відсвяткувати весілля доньки. Крім того, обвинувачений навіть не вибачився перед ним та не запропонував компенсацію за нанесену моральну та матеріальну шкоду.

Взявши до уваги викладене, суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 25 000 грн моральної шкоди, однак колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки негативні наслідки для його здоров`я можуть бути усунені шляхом проведення належного лікування та ринопластики. Будь-яких даних про те, що нанесені тілесні ушкодження вплинули на його громадську діяльність та стосунки з близькими людьми не представлено.

Поряд з тим, зважаючи на фізичний біль, спричинений ранами на обличчі, дискомфорт через це, підвищену увагу з боку знайомих та оточуючих, необхідність подальшого оперативного втручання та пов`язані з цим страждання, колегія суддів вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 слід стягнути 10 000 грн моральної шкоди, що узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу понесених потерпілими моральних страждань.

За таких обставин, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого та приходить до висновку про необхідність їх часткового задоволення та зміни вироку щодо ОСОБА_6 в частині цивільного позову.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2021 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині цивільного позову.

Зменшити розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, визначивши таке в розмірі десять тисяч гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4