В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м.Ужгород, кримінальне провадження №308/13782/19, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002321 від 26.07.2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ужгород Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, із середньою освітою, раніше не судимого у вчиненні злочину передбаченого ст.128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Історія провадження
1.03.12.2019 року до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002321 від 26.07.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

2.Ухвалою від 04.12.2019 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

3.Ухвалою від 06.04.2021 розгляд кримінального провадження призначено до судового розгляду.

ІІ. Формулювання пред`явленого обвинувачення
1.Відповідно до викладу в обвинувальному акті фактичних обставин, які прокурор вважав встановленими, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 КК України, за таких обставин.

2.21 липня 2019 року близько 20.00 год. в м.Ужгород, по вул.Сурікова біля будинку №3, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необережно, діючи зі злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, зробив підніжку, після якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець - АДРЕСА_3 впав, внаслідок чого отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

3.Згідно з висновком експерта №274 від 13.08.2019 року на момент судово- медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_7 виявлено післяопераційні рубці в області лівої гомілки, які являються наслідками надання кваліфікованої медичної допомоги. Згідно медичної документації в нього виявлено: «Закритий перелом нижньої третини лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням відломків».

4.Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих предметів по ударному механізму дії або не виключена можливість від ударяння об такі, при падінні з висоти власного зросту, або з одного рівня поверхні на інший, при наданні тілу прискорення. За давністю виникнення вищевказані тілесні ушкодження можуть вкладатися в час пригоди , яка відбувалася 21.07.2019 року.

5.Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

ІІІ. Позиція сторони захисту
1.Сторона захисту стверджувала, що в діяннях обвинуваченого відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, а прокурором не доведено протилежного на підставі достатніх, належних і допустимих доказів поза розумним сумнівом.

2.На переконання захисника обвинуваченого, діяння, котре вчинив його підзахисний отримало помилкову кримінальноправову кваліфікацію.

3.Обвинувачений ОСОБА_4 вини в інкримінованому йому злочині не визнав.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом
1.21 липня 2019 року обвинувачений ОСОБА_4 , повертаючись додому на велосипеді, зупинився біля під`їзду будинку на АДРЕСА_4 , де побачив потерпілого, його товариша ОСОБА_8 та дівчину, яка була з ними ( ОСОБА_9 ), котрі вживали алкогольні напої.

2.У зазначеному місці між обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник конфлікт у зв`язку з тим, що, на переконання обвинуваченого, ОСОБА_8 хотів забрати в нього його велосипед. Вказані обставини зумовили застосування фізичної сили вказаними особами одна відносно одної. У зв`язку з цим вони обидвоє впали на землю та почали боротися. Після цього до них підійшов потерпілий та, як сам зазначає, хотів розборонити учасників бійки. Обвинувачений, сприйнявши дії потерпілого як намагання допомогти своєму товаришу ОСОБА_8 у боротьбі проти нього та, виходячи з того, що дії потерпілого мають характер протиправного посягання зціпився з останнім.

3.У межах їхньої сутички обвинувачений зробив потерпілому підніжку, після чого останній впав та отримав тілесні ушкодження, які полягають у закритому переломі нижньої третини лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням відломків, та згідно з висновком експерта №274 від 13.08.2019 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

V. Оцінка доказів та мотиви суду
Беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів є однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я.

Суд, ухвалюючи по справі рішення, керується нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого статтею 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При ухваленні вироку відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення за стандартом «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною «поза розумним сумнівом», версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч.1,3 ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить кримінальний кодекс, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст. 92 КПК України).

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді,а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 року по справі №712/13361/15, провадження №51-1604км18).

«Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Об`єктом складу злочину, передбаченого ст.128 КК України є здоров`я особи. Відтак суд констатує відповідність об`єкта посягання, вчиненого ОСОБА_4 , ознакам безпосереднього об`єкту інкримінованого йому злочину.

Резюмуючи, суд вказує на те, що об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст.128 КК України характеризується: 1) дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; 2)наслідками у вигляді спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідками. За суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Наявність об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджується:

(а)показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_8 , які пояснили, що в ході боротьби між потерпілим та обвинуваченим останній зробив підніжку та звалив потерпілого на землю, чим заподіяв потерпілому тілесне ушкодження. Суд також бере до увагу показання свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що у день пригоди, коли, побачивши, що її чоловік ОСОБА_4 зціпився з ОСОБА_8 , вона вибігла на вулицю, та вже після сутички пропонувала потерпілому підвестися із землі через його скарги на біль у нозі. Вказане узгоджується із показаннями допитаної у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , котра повідомила, що 21.07.2019 бачила як медпрацівники ШМД несуть потерпілого на медичних ношах;

(б)висновком експертного дослідження №274, за змістом якого заподіяне потерпілому тілесне ушкодження полягає в закритому переломі нижньої третини лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням відломків, яке є тілесним ушкодженням є середнього ступеня тяжкості. Відповідно до вказаного експертного висновку час отримання тілесних ушкоджень вкладається в час пригоди , яка відбувалася 21.07.2019.

За частиною 1 статті 18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років (частина 1 статті 22 КК України). Суб`єкт злочину, передбаченого ст.128 КК України є загальним. Як наслідок, ОСОБА_4 може бути суб`єктом злочину, у вчиненні якого він обвинувачується.

Однак у вимірі досліджуваної справи суд звертає увагу на те, що Розділом VIII КК України передбачено обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння. Під такими обставинами слід розуміти зовнішньо схожі зі злочинами суспільно корисні (соціально прийнятні) форми людської поведінки, що мала місце за наявності певних підстав(умов) та які виключають злочинність діяння, а відповідно і кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду.

За правилами статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам, суд звертає увагу на те, що обвинувачений, допитаний у судовому засіданні, пояснив, що 21 липня 2019 року повертаючись додому на велосипеді він зупинився біля під`їзду будинку на АДРЕСА_4 , де побачив потерпілого, його товариша та дівчину, яка була з ними. Там до нього підійшов товариш потерпілого ( ОСОБА_8 ), який почав штовхати його з велосипеда та забирати його від обвинуваченого, у зв`язку з чим останній почав чинити йому опір, потім вони удвох впали на землю, товариш потерпілого почав його душити. За таких обставин обвинувачений вважає, що повинен був захищатися. Зазначив, що у їх боротьбу втрутився сам потерпілий та почав допомагати своєму товаришу, тому обвинувачений був змушений був захищатися також і від посягання з боку потерпілого.

Вказані обставини узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_10 , яка повідомила суду про те, що з вікна власної квартири бачила, що до її чоловіка чіплялися потерпілий та його товариш.

Натомість потерпілий та свідок ОСОБА_8 , які були допитані в судовому засіданні, повідомили про те, що бачили те, як обвинувачений повертався додому на велосипеді, однак з невідомих їм причин він кілька разів упав разом із велосипедом. При цьому вони хотіли йому допомогти, проте обвинувачений, помилково вважаючи, що вони хочуть забрати його велосипед, почав штовханину та силову боротьбу, що призвела до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, суд констатує наявність розбіжностей між показаннями учасників судового процесу. На даній стадії судового розгляду процесуальні можливості збору доказів з метою усунення розбіжностей у доказовому матеріалі відсутні. У цьому контексті, на переконання суду, слід керуватися тим, що усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Поряд із цим, суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_9 , яка повідомила про те, що, на її переконання, сутичку з обвинуваченим розпочав саме ОСОБА_8 , зазначила про те, що були помітно, що обвинувачений під час конфлікту лише відмахувався від ОСОБА_8 та потерпілого.

За таких обставин суд виходить з того, що у діях обвинуваченого наявні ознаки необхідної оборони. До такого висновку суд доходить з огляду на те, що факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень є фактично продовженням конфлікту з обвинуваченим, котрий(конфлікт) первісно зумовлений поведінкою ОСОБА_8 , що підтверджується показаннями допитаних учасників процесу.

Поряд із цим, суд бере до уваги, що потерпілий, реалізовуючи свій намір розборонити ОСОБА_8 та обвинуваченого, вступив у силову боротьбу саме з останнім та зробив йому підніжку. У зв`язку з цим, на переконання суду, враховуючи раптовий характер втручання обвинуваченого, інтенсивність його дій, які полягали у застосуванні фізичної сили, а також, беручи до уваги те, що потерпілий розпивав алкогольні напої разом зі свідком ОСОБА_8 , обвинувачений міг обґрунтовано виходити з нерівності сил між ним та нападниками.

У разі наявності стану необхідної оборони особа може нести відповідальність за її перевищення. При цьому перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу. Дослідивши зміст наведених статей (118 та 124 КК України) суд вказує на те, що заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості з необережності не є перевищенням меж необхідної оборони, а тому не є підставою для кримінальної відповідальності.

Досліджуючи надані стороною обвинувачення докази, суд додатково зазначає про таке.

Так, суд критично оцінює доказове значення протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.10.2019 (Т.1, а.с.220), виходячи з наступних мотивів. Зі змісту наведеного протоколу вбачається, що потерпілий у пред`явленій йому фото таблиці №1 на фотокартці №4 упізнав особу, яку бачив 21 липня 2019 року близько 19.30 год. поблизу будинку АДРЕСА_4 та яка нанесла йому тілесні ушкодження за рисами обличчя (форма обличчя, зачіска, підборіддя, тобто за сукупністю ознак).

За змістом аналізованого протоколу характерними ознаками вказаної особи є чоловіча стать, худорлява тілобудова, зріст 165-170 см, ніс прямий, світле волосся.

У цьому контексті суд вказує на те, що пред`явлення для впізнання є однією із можливих слідчий дій, що передбачені КПК України. Згідно з частиною 6 статті 228 КПК України впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

За правилами частин 1 та 2 цієї є статті перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Отже, проведення згаданої слідчої дії вимагає від особи, яка проводить відповідну слідчу дію, попередньо з`ясувати ознаки за якими особа, котра впізнає, може ідентифікувати особу, котра пред`являється для впізнання. Утім, зі змісту протоколу слідує, що потерпілий упізнав обвинуваченого «за сукупністю ознак». Вказане формулювання є загальним та нечітким, оскільки не містить зазначення того, за яким конкретними та унікальними ознаками потерпілий упізнав обвинуваченого.

Більше того, наведений у протоколі опис щодо худорлявої тіло будови, зросту та світлого волосся не відповідають світлині, на якій потерпілий упізнав обвинуваченого, позаяк на фотокартці №4 зображене лише погруддя особи чоловічої статі з темним волоссям.

Відповідно до частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статі 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Зважаючи на наявність у діях обвинуваченого ознак необхідної оборони, суд доходить до переконання, що обвинуваченого слід визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Частиною 3 статті 129 КПК України визначено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

У зв`язку з цим цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, необхідно залишити без розгляду.

Запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувалися.

У зв`язку з ухваленням виправдувального вироку не підлягають стягненню з обвинуваченого в порядку ст.124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта, які необхідно віднести за рахунок держави.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.369-371, 373, 374, 376,392-395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого статтею 128 КК України та виправдати за відсутністюв його діях складу кримінального правопорушення.

Витрати, пов`язані з залученням експерта - віднести за рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1