Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 серпня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 січня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни покарання на більш м`яке засудженому ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення умовно-достроково від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну покарання на більш м`яке.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , покликавшись на рішення Конституційного Суду України у справі №6-р2_2021 від 16.09.2021, просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його вимоги у повному обсязі, звільнивши його достроково або замінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням. На думку апелянта, враховуючи пряму дію норм Конституції України, незалежно від закріплення механізму його реалізації у законах України, він має право на зменшення його покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом застосування умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, дослідивши матеріали судової справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 засуджено 03.04.2002 Рівненським апеляційним судом за п.п.«г», «е» ст.93, ч.2 ст.140, ст.42 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 20.08.2002 вирок Рівненського апеляційного суду від 03.04.2002 змінено, виключено кваліфікацію дій за пунктом «е» статті 93 КК України. Приведено вирок у відповідність з чинним Кримінальним кодексом України 2001. Перекваліфіковано дії із частини 2 статті 140 КК України ( в редакції 1960) на частину 2 статті 185 КК України (в редакції 2001). На підставі статті 42 КК України (в редакції 1960) за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 КК України (в редакції 2001) та за пунктом «г» статті 93 КК України (в редакції 1960) визначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Виключено із вироку посилання на судимість від 12 червня 1996 року. У решті вирок залишити без зміни.

Засуджений вважає, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки є занадто суворим, а тому він має право на пом`якшення міри покарання.

Так, згідно з положеннями ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

За приписами ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення ст.ст.81 та 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021, на яке покликається засуджений у своїй апеляційній скарзі, було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, жодних змін до закону про кримінальну відповідальність, які б врегульовували питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у разі відбування покарання у виді довічного позбавлення волі чи заміни такого покарання більш м`яким, законодавцем прийнято не було, тобто на даний час у національному законодавстві існує суттєва прогалина

Також колегія суддів зауважує, що національним законодавством передбачений інститут помилування. Зокрема ч.ч.1, 2 ст.87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч.7 ст.151 Кримінального виконавчого кодексу України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі, з урахуванням діючого законодавства, не може бути застосована.

За таких обставин, твердження апелянта про порушення ст.3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та ст.28 Конституції України не можна визнати обґрунтованими.

З огляду на наведене, колегія суддів позбавлена правових підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , який вправі звернутись до Президента України із заявою про помилування для заміни довічного позбавлення волі на строкове покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 січня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни покарання на більш м`яке засудженому ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3