КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/4654/22 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3149/2022
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року у кримінальному провадженні №0000878 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дрогобич Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року стороні захисту відмовлено у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 06 жовтня 2022 року включно та визначено заставу у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 248 100 гривень.

Таке рішення суд мотивував тим, що характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину, та покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у їх вчиненні, в сукупності з даними про особу обвинуваченого переконливо свідчать про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання обвинуваченим обов`язків у кримінальному провадженні під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року, змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

На обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що судове рішення постановлено з порушенням вимог ст.ст. 177, 183 КПК України, оскільки тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено судом у порядку ст. 331 КПК України формально, без письмового клопотання прокурора з відповідним обґрунтуванням та доведенням в суді існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, за відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених різними частинами ст. 307 КПК України, оскільки належними та допустимими доказами не доведено злочинного умислу обвинуваченого на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту.

Поза увагою суду, як вважає захисник, також залишено те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання у м. Києві, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце роботи та джерело доходу, має сім`ю та характеризується виключно позитивно, приймав активну участь у ІНФОРМАЦІЯ_2 від початку воєнної агресії з 27 лютого 2022 року, піклується про хвору матір, яка потребує сторонньої допомоги. Не врахував суд і стан здоров`я ОСОБА_8 , який за висновком лікарів потребує стаціонарного лікування та має право на вибір лікаря.

За таких обставин, як вважає захисник, судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та продовжено тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника про наявність достатніх підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який є непереконливими.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України.

Суд першої інстанції, поставивши в судовому засіданні на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу звернулася з клопотанням про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому продовжив ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 06 жовтня 2022 року включно, визначивши при цьому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про відсутність обґрунтованої підозри та порушення кримінального процесуального закону на стадії досудового розслідування під час збирання стороною обвинувачення доказів, оскільки, розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті за результатами дослідження згідно з вимогами ст. 23 КПК України усіх наданих сторонами доказів, в тому числі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Посилання захисника на порушення процесуальних вимог, які полягають у неподанні прокурором письмового клопотання про продовження строку тримання під вартою, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду під час судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 331 КПК України питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, водночас сторони не були обмежені в реалізації права довести суду свою позицію щодо запобіжного заходу, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду.

Доводи захисника про те, що прокурор не довів існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а суд залишив поза увагою низку обставин, які є підставами для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з огляду на стадію судового розгляду суд першої інстанції врахував характер і тяжкість висунутого йому обвинувачення та покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого кримінального правопорушення проти здоров`я населення, яке характеризуються підвищеною суспільною небезпекою.

Взяв до уваги суд і всі дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, сімейний та майновий стан.
При цьому суд не врахував посилання сторони захисту на те, що на утриманні обвинуваченого перебуває мати похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги, але надати її може виключно обвинувачений, оскільки існування такої обставини не було доведено в суді.
Крім того, досліджуючи доводи захисника про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, за відсутності даних щодо неможливості його тримання під вартою, суд зобов`язав ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та Філію ДУ «Центр здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити надання ОСОБА_8 необхідної медичної допомоги з урахуванням наявних у нього хронічних захворювань та рекомендацій лікарів.
Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та ймовірність реалізації таких дій за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилася, а застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії.

Таким чином, всупереч твердженням захисника, судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке ґрунтується як на вимогах національного, так і положеннях міжнародного законодавства.

До того ж колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому судом першої інстанції була визначена, як альтернативний запобіжний захід, застава в межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою колегією суддів не встановлено.

За відсутності достатніх підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на менш суворий, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 06 жовтня 2022 року включно та визначено заставу у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 248 100 гривень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4