єдиний унікальний номер справи 531/2375/21
номер провадження 1-кп/531/49/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка обвинувальний акт кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка Карлівського району Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, освіта професійно-технічна, не працюючого, військовозобов`язаного, не депутата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що маючи невирішене питання з приводу неповернення боргу ОСОБА_8 , з метою поговорити з останньою, він 10 вересня 2021 року, близько 20 години, прийшов до помешкання за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_8 . Двері будинку ОСОБА_5 відчинила ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_8 , та повідомила, що донька за місцем проживання відсутня, у зв`язку з чим ОСОБА_5 попросив зателефонувати до останньої та надати йому можливість поговорити. На прохання ОСОБА_5 ОСОБА_7 погодилась та передала ОСОБА_5 свій мобільний телефон марки «Теспо POP 4 PRO», синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , із Sim-картками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , по якому вела телефонну розмову з донькою. Далі, в ході телефонної розмови із ОСОБА_8 по вказаному мобільному телефону, ОСОБА_5 отримав відмову у поверненні йому боргу, після чого у нього виник умисел на відкрите викрадення мобільного телефону, по якому розмовляв.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, умисно, відкрито, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, із застосуванням фізичного насильства, яке виразилось в тому, що після висунення ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 . ОСОБА_9 вимоги про повернення телефону, ОСОБА_5 кулаком правої руки наніс останньому одного удару в область лівої надбрівної дуги та відкрито заволодів бувшим у використанні мобільним телефоном марки «Теспо POP 4 PRO», синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю, відповідно до висновку спеціаліста №82/21 по визначенню вартості рухомого майна, 2039 грн., з полімерним чохлом до телефону вартістю 162 грн. та стартовими пакетами операторів ПрАТ «ВФ Україна» вартістю 43 грн. і ПрАТ «Київстар» вартістю 43 грн., належних ОСОБА_7 .

Заволодівши телефоном, ОСОБА_5 поклав його до кишені та поїхав в невідомому напрямку, чим розпорядився викраденим майном в повному обсязі на власний розсуд та заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 2287 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, та повністю підтвердив час, обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення. У скоєному щиро розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засідання також підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті та додала, що майно їй повернуто, матеріальних претензій до обвинуваченого вона не має та просить строго його не карати.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 , знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а його дії органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: його вік; стан здоров`я; соціальне становище; відсутність даних перебування на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога; раніше не судимого; позитивну характеристику за місцем проживання.

Згідно з висновком досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, складеною Полтавським районним сектором №3 філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області від 31 січня 2022 року, ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній; ризик небезпеки для суспільства або окремих осіб оцінюється як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становити високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Під час судового розгляду, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, наслідки суспільно небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

В той же час, відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, а також не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, особу самого обвинуваченого, який, згідно характеристики з місця проживання, характеризуються позитивно; призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Підстав для переходу до більш м`якого виду покарання, а саме до запропонованого захисником штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, судом не вбачається.

Так, суд вважає, що ОСОБА_5 має бути призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленою даною статтею, строком на три роки. Застосувавши ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В зв`язку з тим, що на досудовому слідстві відносно ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за недоцільне обирати відносно нього міру запобіжного заходу.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винними у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_5 на досудовому слідстві запобіжний захід не обирався, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за недоцільне обирати відносно нього міру запобіжного заходу.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Теспо POP 4 PRO», синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне збереження потерпілій ОСОБА_7 , вважати повернутим законному власнику.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд, протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку, після його проголошення, негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя