ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1535/22 Справа № 214/1581/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_5 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру,-
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9
в режимі відеокнференції:
особи, до якої застосовуються
примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року клопотання слідчого задоволено.
Застосовано до ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, а саме до КЗ Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги ДОР.
Змінено обраний ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2022 року відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до КЗ Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги ДОР починаючи з 14 березня 2022 року і до набрання ухвалою законної сили.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в діях ОСОБА_6 є ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, що підтверджується відповідними доказами у кримінальному провадженні, що зазначені дії були вчиненні ОСОБА_6 у стані неосудності, оскільки в період вчинення суспільно-небезпечного діяння він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, що є підставою для застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить ухвалу змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на наявність злочинного умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння та на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення при кваліфікації його дій.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
В обґрунтовування зазначає, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 в період вчинення інкримінованого йому діяння не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.
Заслухавши прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру та його захисника, які кожен окремо не заперечували проти вимог апеляційної скарги прокурора, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Апеляційний суд у відповідності до ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вимогами ст. 19 КК України передбачено, що осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно зі ст. ст. 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та волову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагнення досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомлення вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 є неосудною особою, в період часу скоєння інкримінованого діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу в розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Кузнецов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., та у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 р., де зазначено, що мотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. А також у справі "Беллет проти Франції", від 04.12.1995 р., де висвітлюються питання про забезпечення доступу до суду.

За таких підстав, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та необхідності зміни ухвали суду про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2022 року про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на на наявність злочинного умислу у ОСОБА_6 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4