Справа № 461/9414/21
Провадження № 1-кс/461/3063/22
01.08.2022 року м. Львів
Клопотання мотивує тим, що накладення такого арешту є безпідставним та власник майна зазнає необгрунтованого втручання у право володіти, розпоряджатися вказаним автомобілем. Стверджує, що всі необхідні експертизи з вказаним автомобілем вже проведено, та потреба у накладенні вказаного арешту відпала.
Просить постановити ухвалу, якою скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17.11.2021 року на автомобіль марки «Citroen Jumpy» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та передати йому вказаний автомобіль.
Заявник у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (телефонограмою, відповідно до ст.ст. 111, 134, 135 КПК України).
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до положень статті 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, положення процесуального законодавства не містять норм стосовно наявності перешкод для розгляду клопотання про скасування арешту, у разі неявки заявника та слідчого в судове засідання.
Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду клопотання або обставин які зумовлюють неможливість проведення його розгляду не встановлено.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Стаття 7 та 16 КПК України передбачають, що одними із загальних засад кримінального провадження є верховенство права, законність та недоторканість права власності.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17.11.2021 року накладено арешт на автомобіль марки «Citroen Jumpy» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , із тимчасовим позбавленням права проведення обліково-реєстраційних операцій, розпорядження та користування з даним транспортним засобом.
Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів, з метою проведення ряду слідчих дій, зокрема огляду транспортного засобу та проведення необхідних експертиз з дослідження технічного стану транспортного засобу. Вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у справі.
Однак вказаний лист слідчого не є доказом, який підтверджує факт проведення із зазначеним вище транспортним засобом усіх необхідних процесуальних та слідчих дій, та не свідчить про те, що відпала необхідність в арешті вказаного автомобіля.
Щодо тверджень заявника про відновлення його права власності, слід відзначити, що накладення арешту не скасовує права власності на майно, а лише встановлює певні обмеження у володінні та розпорядженні. Так, арешт полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.
Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено, що станом на день звернення до слідчого судді з даним клопотанням про скасування арешту вищезазначеного транспортного засобу з ним було проведено усі необхідні слідчі дії, у зв`язку з чим відпала б необхідність у подальшому арешті.
Доводи заявника стосовно реалізації права власності не скасовують та не спростовують того факту, що автомобіль визнаний речовим доказом у справі і може бути використаний для встановлення усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Крім того, твердження заявника про те, що він не є учасником даного кримінального провадження не скасовує законності накладення та дії арешту, адже відповідно до положень ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Також, згідно положень даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до положень ч.1, 4 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 цього Кодексу.
В матеріалах клопотання відсутні докази, що арешт на вказаний автомобіль було накладено необгрунтовано чи з порушенням вимог КПК України, ухвалу слідчого судді про накладення вказаного арешту заявник не оскаржував в апеляційному порядку. Також заявником не доведено, що відпала потреба у вказаному арешті автомобіля, внаслідок проведення всіх необхідних слідчих дій по справі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як наведено вище, згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для скасування арешту з транспортного засобу та задоволення клопотання, оскільки доводи заявника не спростовують подальшу доцільність у застосуванні арешту майна та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Таким чином, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання(заяви).
Керуючись ст.174 КПК України, слідчий суддя
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1