Справа № 297/2020/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/557/21 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.08.2021.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м.Берегова Закарпатської області, мешканка АДРЕСА_1 , заміжня, фізична особа - підприємець, не судима, засуджена:
- за ч.1 ст.355 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік;
- за ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 01 (один) рік з покладенням на неї відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Згідно вироку обвинувачена ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
ОСОБА_8 з початку 2016 року до 16.07.2021, отримала в борг від фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 товари та грошові кошти на загальну суму 40000 грн., які в подальшому зобов`язувалась повернути, однак таке зобов`язання на не одноразові вимоги останньої не виконала. Тоді, ОСОБА_6 17.07.2021 близько 10 год. 34 хв., з метою примушування ОСОБА_8 до виконання вказаних цивільно-правових зобов`язань, знаходячись на перехресті вул. Бочкаї та Кошута в с.Косонь Берегівський району, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, відкрито заволоділа належною ОСОБА_8 жіночою сумкою чорного кольору типу «бананка» з надписом «Instagram», в якій знаходились паспорт громадянина Угорщини BJ4232862 від 27.06.2018 на ім`я ОСОБА_9 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 04.04.2018 на ім`я ОСОБА_10 ,

-2-

грошові кошти у сумі 3189 грн. та мобільний телефон Хiaomi redmi 2004j19ag вартістю 4000 грн., які знаходились у ОСОБА_8 , після чого пригрозила знищенням та пошкодженням вказаного майна і документів, у разі невиконання цивільно-правового зобов`язання щодо повернення їй боргу в розмірі 40000 грн.
В подальшому, цього ж дня, близько о 10 год. 36 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи свої незаконні дії, перебуваючи за місцем здійснення своєї підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 , переглядаючи вміст жіночої сумки чорного кольору типу «бананка» з надписом «Instagram», якою вона відкрито щойно заволоділа від ОСОБА_8 , виявила в ній паспорт громадянина Угорщини НОМЕР_2 від 27.06.2018 на ім`я ОСОБА_9 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 04.04.2018 виданого на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_3 , які діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, незаконно, привласнила сховавши разом з іншими речами в підсобному приміщенні та відмовилась повертати на першу вимогу ОСОБА_11 , таким способом незаконно заволоділа паспортами останньої.
В апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду від 25.08.2021 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що оскаржуваний вирок суду від 25.08.2021 є незаконним і необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, визнаючи її винуватою, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.355 КК України, не звернув увагу на те, що обвинувачення в цій частині ґрунтується виключно на припущеннях органу досудового розслідування, оскільки як слідує із зазначених в обвинувальному акті обставин, потерпіла ОСОБА_12 отримала від ФОП ОСОБА_6 у борг товари та грошові кошти на загальну суму 40000 грн., які зобов`язалась повернути, однак такий обов`язок не виконала, при цьому досудовим розслідуванням не встановлено, коли саме і які саме цивільно-правові угоди були укладені між нею та потерпілою і чи взагалі такі укладались. Окрім того, склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.355 КК України примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань утворюється лише у разі, коли воно поєднане з погрозою застосування насильства, пошкодження чи знищення майна щодо потерпілого або його близьких родичів, при цьому погроза повинна бути дійсною і реальною. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували, що жіноча сумочка, яка нібито належала потерпілій ОСОБА_8 та наявні в ній грошові кошти й речі дійсно належали останній, з огляду на те, що у вказаній сумці знаходились паспорти на ім`я ОСОБА_10 . Також обвинувачена зазначає, що вона не володіє мовою, якою ведеться судочинство, що фактично унеможливлювало для неї спілкування з попереднім захисником - адвокатом ОСОБА_13 , який не володіє її рідною мовою (угорською мовою), внаслідок чого вона була не здатна усвідомити правові наслідки визнання нею вини у вчиненні кримінальних проступків, які їй інкримінується. Також зазначає, що наявна в матеріалах справи заява щодо визнання нею своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні від 11.08.2021 на угорській мові нею особисто не підписано, що свідчить про те, що вона під час досудового розслідування не визнавала свою винуватість та встановлені досудовим розслідуванням обставини і не погоджувалася на розгляд обвинувального акту за її відсутності у спрощеному провадженні. Таким чином, наявна в матеріалах справи заява від 11.08.2021 складена на

-3-

українській мові, яка підписана обвинуваченою, що не володіє мовою, якою ведеться судочинство, не може вважатись беззаперечним доказом того, що обвинувачена під час досудового розслідування визнавала свою винуватість, не оспорювала встановлені досудовим розслідуванням обставини і була згодна на розгляд обвинувального акту за її відсутності у спрощеному провадженні. Окрім того, обвинувачена ОСОБА_6 звертає увагу на те, що заява від 11.08.2021 складена українською мовою, підписана перекладачем ОСОБА_14 , відносно якого в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи, які б підтверджували його знання угорської мови. Більш того, сторона обвинувачення не пересвідчилася в особі перекладача, і в його компетентності як перекладача, не з`ясовувала його стосунки з обвинуваченою та свідками, не роз`яснювала йому права та обов`язки, що свідчить про те, що вказана особа могла здійснювати переклад як завгодно, оскільки така не була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад. Також обвинувачена вказує на те, що стороні обвинувачення було достеменно відомо про те, що вона не володіє українською мовою, незважаючи на це їй було призначено захисника лише 11.08.2021 - після повідомлення про підозру. Окрім зазначеного, обвинуваченою вказується й на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на її думку, полягають у тому, що згідно ст.302 КПК до обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані повністю всі матеріали досудового розслідування, а не лише ті, які прокурор вважає за необхідне додати. Також вказує, що судом не було безпосередньо досліджено докази, які містяться в матеріалах досудового розслідування при розгляді обвинувального акту в спрощеному провадженні і від цього обов`язку норма ст.382 КПК України суд не звільняє, а тому суд не вправі був посилатись та ті докази - матеріали кримінального провадження, які не були предметом дослідження в судовому засіданні. Окрім іншого, обвинувачена вважає за можливе оскарження вироку Берегівського районного суду від 08.07.2021, оскільки такий нею оскаржується з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону посилання суду при ухваленні вироку на докази, які не досліджувались безпосередньо. Також вважає вирок суду незаконним і в частині невідповідності призначеного їй покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі. Зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано необхідність призначення покарання саме у вигляді обмеження волі на строк один рік, зважаючи на те, що вона беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, які їй інкримінується.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченої, захисника, потерпілої, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності

-4-

в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 усіх вимог і положень зазначених норм закону дотримався.
За змістом вимог ч.1 ст.302 КПК України однією з передумов для направлення прокурором обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку є встановлення під час досудового розслідування того факту, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.
При цьому за положеннями ч.2 ст.302 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Таким чином, саме на орган досудового розслідування покладається обов`язок роз`яснити підозрюваному наслідки надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, що у свою чергу, передбачає і з`ясування того, чи зрозумів підозрюваний, які наслідки очікують на нього у разі надання такої згоди.
Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Зазначена норма передбачає обов`язкову участь захисника, як додаткову гарантію дотримання прав підозрюваної/обвинуваченої особи, а також підтвердження добровільності такої згоди та усвідомленості її наслідків.
Отже, оскільки спрощене провадження у кримінальних провадженнях щодо кримінальних проступків є обмеженням фундаментального права людини на справедливий судовий розгляд (зокрема, права на захист, права брати участь у судовому розгляді, права на оскарження судового рішення), стороною обвинувачення мають бути належним чином виконані вимоги ст.302 КПК України.

-5-

На думку колегії суддів, стороною обвинувачення були належним чином виконані вимоги ст.302 КПК України, а доводи обвинуваченої про протилежне, зокрема, те, що адвокат ОСОБА_13 , який був залучений під час провадження дізнання, не володіє рідною мовою обвинуваченої, що унеможливлювало їх спілкування, є лише припущеннями обвинуваченої.
Також колегія суддів констатує про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо некомпетентності ОСОБА_14 як перекладача.
Відповідно до ч.ч.4,5 ст.68 КПК України, перед початком процесуальної дії сторона кримінального провадження, яка залучила перекладача, чи слідчий суддя або суд пересвідчуються в особі і компетентності перекладача, з`ясовують його стосунки з підозрюваним, обвинуваченим, потерпілим, свідком і роз`яснюють його права і обов`язки. За завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків перекладач несе відповідальність, встановлену законом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 10.08.2021 у даному кримінальному провадженні був залучений перекладач - ОСОБА_14 , про що свідчить відповідна постанова дізнавача, де окрім іншого зазначено, що ОСОБА_14 вільно володіє мовою, в тому числі, угорською мовою.
Згідно з матеріалами кримінального провадження, перекладач ОСОБА_14 був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Таким чином, дізнавач пересвідчився у особі перекладача, тому в подальшому усі процесуальні дії у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 проводилися за участю перекладача ОСОБА_14 , в тому числі й повідомлення про підозру.

Доводи обвинуваченої про те, що прокурором до обвинувального акту не долучено всіх матеріалів досудового розслідування, колегія суддів також відхиляє, оскільки як слідує з матеріалів кримінального провадження, що узгоджується із супровідним листом керівника Берегівської окружної прокуратури, прокурором в порядку ч.3 ст.302 КПК України долучено матеріали досудового розслідування у повному обсязі, про що окремо свідчить і наявний у матеріалах опис документів.
Параграфом 1 глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.
Статтею 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час спрощеного провадження щодо кримінальних проступків дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 23.08.2021 до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.355, ч.3 ст.357 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 18.07.2021, разом з клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

-6-

Підставою для розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні є встановлення прокурором під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. В такому випадку прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
При цьому, положеннями ст.382 КПК України передбачено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченої від 11.08.2021, відповідно до якої ОСОБА_6 добровільно у присутності свого захисника беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.355, ч.3 ст.357 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згідна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без її участі. При цьому обвинуваченій ОСОБА_6 роз`яснено, що у разі надання нею згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, вона буде позбавлена права оскаржувати вирок з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (а.к.п. 22-23).
Наявні в матеріалах кримінального провадження і заяви потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_8 від 11.08.2021, в яких останні підтвердили, що вона є потерпілими по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.355, ч.3 ст.357 КК України та зазначили, що не заперечують проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вказаних проступках, у кримінальному провадженні №0000147, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2021 (а.к.п. 18-21).
Відповідно до частини 5 статті 382 КПК України, вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Статтею 394 КПК України регламентовано питання особливостей апеляційного оскарження окремих категорій судових рішень. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Отже, законодавець виключив можливість оскарження вироків, постановлених у порядку статей 381,382 КПК України, у апеляційному порядку з вищевказаних підстав, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 в частині не дослідження доказів у судовому засіданні та неправильність встановлених досудовим розслідуванням
-7-

обставини, є безпідставними. Як вбачається з матеріалів судової справи, вказане кримінальне провадження розглянуте у відповідності до положень ст.381 КПК України, а тому у апеляційному порядку з вищевказаних підстав, апеляційним судом не досліджуються.
Що ж стосується доводів обвинуваченої щодо невідповідності призначеного їй покарання тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст.ст.50,65 КК України та положень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченій ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є кримінальними проступками, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, повне визнання обвинуваченою своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді штрафу та обмеження волі у визначених санкціями ч.1 ст.355, ч.3 ст.357 КК України межах, враховуючи положення ст.70 КК України, із застосуванням положень ст.ст.75,76 цього Кодексу.

-8-

Призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є законним, доцільним та справедливим.
При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 апеляційним судом не встановлено, а тому колегія суддів апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишає без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.08.2021 щодо ОСОБА_15 ,- без змін.
На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

Судді: