Житомирський апеляційний суд
Справа №935/399/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.03.2022 року про продовження дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 12.05.2022 року включно з визначенням розміру застави,

в с т а н о в и л а:

На розгляді Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України.

Строк дії запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою продовжено до 12.05.2022 року включно з визначенням розміру застави.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний строк закінчується, а розгляд кримінального провадження триває та ризики, визначені ст.177 КПК України, продовжують існувати, підстави застосування до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також не змінились.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.03.2022 року клопотання прокурора задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 тобто до 12.05.2022 включно.

Одночасно визначено обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави 20 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 49620 грн., які необхідно внести у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому постановою КМУ.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки:

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатись за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває;

-заборонено спілкуватися зі свідками, потерпілими, іншими особами у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі внесення застави обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені зі нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

На вказане рішення захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 березня 2022 року. Постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час та заборонити йому залишати житло за адресою АДРЕСА_1 в нічний час.

Вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом при винесені ухвали було необґрунтовано зроблено висновок про наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України. Також судом при винесені ухвали необґрунтовано зроблено висновок про те, що прокурором доведено, що жоден з альтернативних запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, тому обвинуваченому необхідно продовжити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилається на те, що висунуте стосовно ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України та кваліфікація його дій є сумнівною.

Зазначає, що при винесенні ухвали судом не враховано особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, раніше ні до адміністративної ні до кримінальної відповідальності не притягувався, працював неофіційно. Має постійне місце проживання, тісні соціальні зв`язки. Також судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 .

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Коростишіського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 14.03.2022 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.299 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останнього.

Також судом першої інстанції було враховано й те, що обвинувачений ОСОБА_8 не судимий, має молодий вік та постійне місце проживання не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, а тому колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції стану здоров`я обвинуваченого є безпідставними та такими що спростовуються матеріалами провадження та на висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не впливають.

Судом також враховано, що обвинувачений неодноразово грубо і свідомо порушував умови застосованого до нього раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, залишаючи місце свого проживання та перебуваючи у різних населених пунктах (м. Коростишів, села Харитонівка та Стрижівка Житомирського р-ну), розводив багаття у ночі у лісі за межами свого домоволодіння, провокував свідків та погрожував їм, з приводу чого були відповідні звернення до поліції. У судовому засіданні обвинувачений не виявляв навіть найменшої критичності до вчинених ним порушень умов домашнього арешту, пояснюючи що мав підстави залишати своє місце проживання, однак такі підстави визнавались судом необґрунтованими. В зв`язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку, що існує висока ймовірність продовження обвинуваченим вчинення злочинів, аналогічний тому, які йому інкримінуються, оскільки останній і сам не заперечує факт вживання в їжу вбитих ним же собак, не вбачаючи у цьому нічого злочинного.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів визнає безпідставними посилання апелянта, що є підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який запобіжний захід, а саме на домашній арешт.

На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.
Посилається апелянта на те, що висунуте стосовно ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.299 КК України та кваліфікація його дій є сумнівною, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вказані обставини можуть бути перевірені лише під час розгляду справи по суті.

Також судом першої інстанції було враховано й те, що у кримінальному провадженні призначено судово-ветеринарну експертизу, висновки якої можуть бути підставою для повторного допиту учасників судового провадження, а разом з тим потерпіла та свідки проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим, якого за місцем проживання характеризують негативно, в судових засіданнях ОСОБА_8 також поводив себе агресивно стосовно свідків, а тому існує велика ймовірність незаконного впливу на останніх та потерпілу з боку обвинуваченого.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні тяжкого правопорушення, та врахував наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, впливати на потерпілу чи свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Усі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.03.2022 року про продовження дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 12.05.2022 року включно з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: