Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/244/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі прокурора ОСОБА_6 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Світловодська Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-06.07.2018 року вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;

-16.12.2019 року вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки;

визнано винуватим та засуджено до покарання за: ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік; ч. 2 ст. 185 КК України- у виді позбавлення волі на строк два роки, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки; ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць; відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених судом покарань, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць; відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного даним вироком, остаточно визначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці.

Цим же вироком визнати винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок стосовно цієї особи не оскаржений.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за: вчинення заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до сховища, вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища.
Кримінальні правопорушення вчинено при наступних обставинах.
На початку червня 2019 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 прийшов до свого квартального громадянина ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , по особистим справам.

Під час спілкування ОСОБА_7 помітив, що на підлозі лежить переноска чорного кольору, обмотана на лист фанери, яка привернула його увагу як джерело незаконного збагачення. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заволодіння вказаною переноскою шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_9 .

Діючи згідно свого злочинного умислу ОСОБА_7 попросив дати йому вказану переноску покористуватись на деякий час, не маючи на меті в подальшому повертати переноску потерпілому.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його злочинний умисел не викритий ОСОБА_9 діючи умисно, цілеспрямовано, з метою наживи та самозбагачення, маючи намір не повертати потерпілому дану переноску, шляхом зловживання довірою, заволодів майном ОСОБА_9 , а саме: - переноскою довжиною 12 метрів, чорного кольору, з двох жильним мідним кабелем, з подвійною розеткою білого кольору, обмотаною на лист фанери з дерева, загальною вартістю 214 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , утримуючи отримане майно при собі, з місця вчинення злочину зник, отриманим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 214 гривень.

Крім цього, 03 вересня 2019 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_7 перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з яким вони разом випивали.

Коли гр. ОСОБА_10 пішов спати, ОСОБА_7 перебуваючи на кухні даного домоволодіння помітив, що на столі лежить мобільний телефон «SAMSUNG» чорного кольору. В цей час у ОСОБА_7 з метою власного незаконного збагачення, винник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення вищевказаного телефону «SAMSUNG», власником якого є громадянин ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, бажаючи настання суспільних небезпечних наслідків, розуміючи, що його злочинні дії не помітні для ОСОБА_10 , який в цей час спав в кімнаті та не бачить факт викрадення майна, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі SGH-D780 чорного кольору з клавіатурою сірого кольору, вартістю 290 грн., що належав ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 290 гривень.

Також, 28 листопада 2019 року, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, громадянин ОСОБА_7 , в денний час, прямував до власної домівки по вулиці Першотравневій м. Світловодська Кіровоградської області спільно із громадянкою ОСОБА_11 . Проходячи повз приміщення колишнього магазину, який розташований на вказаній вулиці, ОСОБА_7 , зустрів знайомого громадянина ОСОБА_12 , який мешкає в будинку АДРЕСА_3 . Помітивши що гр. ОСОБА_12 , через надмірне вживання алкогольних напоїв не може самостійно пересуватись, ОСОБА_7 , на прохання ОСОБА_12 , вирішив допомогти останньому прийти до власної домівки.

Прямуючи до вказаної адреси, ОСОБА_7 , помітив, як із зовнішньої кишені куртки гр. ОСОБА_12 , на землю випав мобільний телефон «Nomi i 177М», чорного - сірого кольору. У той час у ОСОБА_7 , з корисливого мотиву, з метою власного збагачення злочинним шляхом, виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення вказаного мобільного телефону, належного гр. ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний задум до кінця, ОСОБА_7 , переконавшись, що ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння не контролює власне майно та не слідкує за його діями, впевнившись що його дії не помітні для гр. ОСОБА_11 , підняв із землі мобільний телефон «Nomi i 177М», чорного - сірого кольору, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» ( НОМЕР_1 ), імеі: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , вартістю 300 гривень, та вимкнувши його, поклав до власної кишені, тим самим таємно повторно викрав майно, належне ОСОБА_12 .

Викравши вказане майно ОСОБА_7 , утримуючи викрадене при собі, спричинив громадянину ОСОБА_12 , матеріальну шкоду на загальну суму 300 гривні.

Крім того, 28 листопада 2019 року, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, ОСОБА_7 , прибувши із громадянкою ОСОБА_11 та громадянином ОСОБА_12 до місця проживання останнього, де за пропозицією ОСОБА_12 , почали вживати спиртні напої в приміщені будинку АДРЕСА_3 .

В той час, коли гр. ОСОБА_12 пішов спати, а гр. ОСОБА_11 , попрямувала до власної домівки, ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат даного домоволодіння помітив, що на холодильнику знаходиться радіоприймач марки «VEF-214», вітчизняного виробництва та настільний годинник із будильником, синього кольору. В цей час у ОСОБА_7 , з корисливого мотиву, з метою власного незаконного збагачення, повторно виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення вищевказаного радіоприймача та настільного годинника, які належали громадянину ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, бажаючи настання суспільних небезпечних наслідків, розуміючи, що його злочинні дії не помітні шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав: - радіоприймач марки «VEF-214», вітчизняного виробництва вартістю 400 гривень; - настільний годинник із будильником, синього кольору,вартість якого на досудовому розслідування встановити не виявилось можливим, що належать ОСОБА_12 .

Викравши в такий спосіб майно, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 400 гривень.

Крім того, 10 січня 2020 року, близько 12 години 30 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у Хмельницькому мікрорайоні міста Світловодськ Кіровоградської області, відчуваючи гостру потребу в грошових коштах, зустрів ОСОБА_7 , якому запропонував вчинити крадіжку чужого майна, яке можна продати третім особам, а гроші отримані від крадіжки викраденого витратити на власні потреби. На пропозицію вчинити крадіжку ОСОБА_7 дав свою добровільну згоду. Тим самим, ОСОБА_8 з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_7 , направлену на таємне, повторне викрадення майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 ,10.01.2020 року, близько 13 години 00 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, прибули місця розташування домоволодіння АДРЕСА_4 , територія якого огороджена парканом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що їх злочині дії нікому не помітні, з корисливих мотивів через паркан незаконно проникли на територію вищевказаного домоволодіння, яке є сховищем, котре на праві приватної належить ОСОБА_13 .

Перебуваючи незаконно на території зазначеного домоволодіння ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 таємно, повторно викрали металеву клітку для свійських тварин, кустарного виробництва, котра складається з металевого кутника, розміром 35 мм*35 мм, товщиною металу 4 мм, загальною довжиною 9 м, вартістю 245 гривень70 копійок, яка знаходила біля підсобного приміщення.

У подальшому ОСОБА_8 разом ОСОБА_7 з утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на свій власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду загальну суму 245 гривень 70 копійок.

Крім того, 11 січня 2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у Хмельницькому мікрорайоні міста Світловодськ Кіровоградської області, відчуваючи гостру потребу в грошових коштах, зустрів ОСОБА_7 , якому запропонував вчинити крадіжку чужого майна, яке можна продати третім особам, а гроші отримані від крадіжки викраденого витратити на власні потреби. На пропозицію вчинити крадіжку ОСОБА_7 дав свою добровільну згоду. Тим самим, ОСОБА_8 з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_7 , направлену на таємне, повторне викрадення майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 ,11.01.2020 року, близько 10 години 10 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, прибули до домоволодіння АДРЕСА_4 , територія якого огороджена парканом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що їх злочині дії нікому не помітні, з корисливих мотивів через паркан незаконно проникли на територію вищевказаного домоволодіння, яке є сховищем, котре на праві приватної належить ОСОБА_13 .

Перебуваючи незаконно на території зазначеного домоволодіння ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_7 таємно, повторно викрали металеву клітку для свійських тварин, кустарного виробництва, котра складається з металевого кутника, розміром 35 мм*35 мм, товщиною металу 4 мм, загальною довжиною 9 м, вартістю 245 гривень70 копійок, яка знаходила біля підсобного приміщення.

У подальшому ОСОБА_8 разом ОСОБА_7 утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на свій власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду загальну суму 245 гривень 70 копійок.

Крім того, 11 січня 2020 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи по вулиці Дружби міста Світловодськ Кіровоградської області, відчуваючи гостру потребу в грошових коштах, зустрів ОСОБА_7 , якому запропонував вчинити крадіжку чужого майна, яке можна продати третім особам, а гроші отримані від крадіжки викраденого витратити на власні потреби. На пропозицію вчинити крадіжку ОСОБА_7 дав свою добровільну згоду. Тим самим, ОСОБА_8 з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_7 , направлену на таємне, повторне викрадення майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 , 11.01.2020 року, близько 12 години 10 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, прибули до домоволодіння АДРЕСА_4 , територія якого огороджена парканом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що їх злочині дії нікому не помітні, з корисливих мотивів через паркан незаконно проникли на територію вищевказаного домоволодіння, яке є сховищем, котре на праві приватної належить ОСОБА_13 .

Перебуваючи незаконно на території зазначеного домоволодіння ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_7 таємно, повторно викрали: - металеву клітку для свійських тварин, кустарного виробництва, котра складається з металевого кутника, розміром 40 мм*40 мм, товщиною металу 5 мм, загальною довжиною 8,60 м, та двох металевих листів розміром 140см*50см кожен, товщиною металу 3 мм, вартістю 761 гривня 53 копійки; - металевий лист, розміром 150см*60см, товщиною металу 3 мм, вартістю 275 гривень 60 копійок.

Тим самим, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, направленого на таємне, повторне викрадення чужого майна, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 були застигнуті на місці вчинення злочину потерпілою ОСОБА_13 .

Намагаючись уникнути відповідальності за скоєне ОСОБА_8 втік з місця вчинення злочину.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_13 на загальну суму 1037 гривень 93 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду, не погоджується із вироком по епізодах вчинення шахрайства та крадіжки майна ОСОБА_13 , інкримінованих йому, просить їх переглянути, або ж пом`якшити покарання.

За ч. 2 ст. 190 КК України, від 04.09. 2019 року, вказує, що з дозволу ОСОБА_9 взяв для власних потреб, пов`язаних з будівництвом, «переноску» /подовжувач/ темного кольору, а не світлого, як його обвинувачують, метрів 10 довжиною.

Вказане може підтвердити свідок ОСОБА_14 .

Щодо епізоду викрадення металевих кліток для свійських тварин, кустарного виробництва, належних ОСОБА_13 .

Їх з ОСОБА_8 виявили на сусідній, прилеглій до домоволодіння потерпілої території, яка є безхазяйною. ОСОБА_8 втік, а він залишився; напередодні ОСОБА_8 попрохав його допомогти переносити якісь клітки, він погодився, і вони зустрілись на безхазяйній територій, одну клітку вони перенесли ввечері, а інші наступного дня. Тоді їх і побачили жінки, вказавши, що то їх майно, і ОСОБА_8 втік. Він не проникав до сусідньої ділянки, нічого звідси не крав. Він залишився, приїхала поліція і його затримали. Вказане може підтвердити ОСОБА_8 .

Зазначає, що потерпілі не мають до нього претензій.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах прокурора, яка заперечила апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно із ч. 4 ст. 401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Як встановлено ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

В апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 , під час підготовчого провадження його участь не визнана обов`язковою, будучи належно повідомленим про дату апеляційного розгляду, обвинувачений не вніс клопотань про його участь в судовому засіданні.

Адвокат обвинуваченого, будучи належно повідомленою про час та дату апеляційного розгляду, не змогла взяти участь у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечує факт вчинення заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 , вчинення крадіжки майна і замаху на крадіжку майна у ОСОБА_13 , фактично погоджуючись із іншими епізодами злочинних діянь, за які його засуджено. Також обвинувачений просить пом`якшити йому покарання.

Відтак, судом апеляційної інстанції переглядається вирок суду першої інстанції в частині обвинувачення та щодо доведеності вини за оскарженими епізодами злочинного діяння, а також в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в оскарженій частині і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України знайшла своє підтвердження, а покарання, призначене йому судом першої інстанції відповідає принципам справедливості і є достатнім.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково (не визнав за вказаними вище епізодами).

Надав таких показань.

В червні 2019 року він працював у ОСОБА_9 , попросив у останнього переноску для використання у господарстві, так і не повернув. Приблизно через два тижні приїхали працівники поліції і вилучили переноску. Вину не визнає по вказаному епізоду, оскільки умислу на заволодіння переноскою не мав.

На початку січня 2020 року він зустрів ОСОБА_8 , який запропонував йому заробити, на що він погодився. Разом із ОСОБА_8 зайшли через хвіртку на територію домоволодіння по АДРЕСА_4 , де через паркан із сітки-рабиці лежали клітки з металу. ОСОБА_8 пояснив, що йому необхідно допомогти донести клітку з металу до пункту прийому металобрухту. Разом із ОСОБА_8 , через паркан з сітки-рабиці, перетягли клітку та віднесли на пункт прийому металобрухту, де здали за 100 грн., кошти витратили разом на продукти. Наступного дня аналогічно винесли другу клітку з металу на пункт прийому металобрухту, продали за 100 грн., кошти витратили разом. Після чого, в той же день, разом із ОСОБА_8 знову прийшли на територію домоволодіння, з якої намагались винести клітку з металу, але їх побачила власниця майна, яка викликала працівників поліції, при цьому ОСОБА_8 втік з місця події.

Свою провину не визнає; оскільки територія домоволодіння була в занедбаному стані, думав, що майно нікому не належить і територія безхазяйна. Також, про те, що клітка не належить ОСОБА_8 , не знав.

Не зважаючи на означені пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , його вина у вчиненні заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до сховища, вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища, підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.

Інший обвинувачений у цьому ж провадженні ОСОБА_8 з приводу епізоду крадіжки та замаху на крадіжку майна ОСОБА_13 надав таких показань.

Він ( ОСОБА_8 ), 10 січня 2020 року, на одній з територій домоволодіння по вул.. Першотравневій побачив вироби з металу, а саме металеві клітки кустарного виробництва. Територія домоволодіння була в занедбаному стані, тому вирішив викрасти знайдені клітки. Самостійно винести клітки не зміг через їх важкість. В денний час зустрів раніше знайомого ОСОБА_7 , якому запропонував допомогти донести до пункту приймання металобрухту металеві клітки, пояснив, що треба викрасти, на що останній погодився. Разом через хвіртку зайшли на територію домоволодіння, де через паркан перелізли на територію іншого домоволодіння, звідки разом перенесли клітку для свійських тварин, вироблену з металевих кутників та металевого листа. Клітку разом віднесли до пункту прийому металобрухту, продали за 100 грн., кошти витратили разом. Наступного дня аналогічним способом викрали другу клітку з металевих кутників, яку продали на пункті прийому металобрухту. Після чого, в той же день знову пішли на територію домоволодіння для викрадення третьої клітки, яка зроблена з металевих кутників та металевого листа, але під час викрадення їх побачила власниця домоволодіння, тому він втік, а ОСОБА_7 затримали. У подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 , в судовому засіданні суду першої інстанції, на запитання обвинуваченого ОСОБА_7 , змінив показання щодо участі останнього у вчиненні крадіжки кліток та повідомив, що він ОСОБА_7 запропонував допомогти перенести клітки, при цьому не повідомляв, що необхідно вчинити крадіжку. Щодо показань наданих раніше, зазначив, що не розумів їх наслідків для ОСОБА_7 .

Як встановлено під час судового слідства суду першої інстанції показаннями потерпілої ОСОБА_13 , - вона проживає по АДРЕСА_5 . Також у власності має домоволодіння АДРЕСА_4 . Вказане домоволодіння огороджено парканом з сітки-рабиці. На території зберігались різні вироби з металу, в тому числі клітки для свійських тварин, вироблені з металевих кутників та металевого листа. В січні 2020 року проходила повз домоволодіння АДРЕСА_6 , де побачила на території свого домоволодіння двох невідомих чоловіків, які несли металеву клітку. Вона зробила зауваження, один з чоловіків втік, а іншого затримали. Після чого, вона побачила, що дві клітки зникли з території домоволодіння.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_15 в суді першої інстанції - він працює на пункті прийому металобрухту. В січні 2020 року ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 принесли для продажу частини клітин, вироблених з металевих кутників та металевого листа. За металобрухт заплатив кошти згідно ваги, але не пам`ятає точну суму.

У відповідності до наданих в судовому засіданні суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_16 , - вона проживає в буд. АДРЕСА_7 . На початку 2020 року (січень-лютий), точної дати не пам`ятає, разом із чоловіком йшли по вулиці Першотравневій додому, де на території одного з домоволодінь побачили невідомих двох чоловіків, які тягли клітку. Неподалік стояла жінка і кричала в бік тих чоловіків, що це її клітка. Вони викликали поліцію, один з чоловіків втік, а той, що залишився сказав, що його попросили допомогти перетягти клітки. Домоволодіння з якого тягли клітки було огороджено парканом з сітки-рабиці.

Відповідно до наданих в суді першої інстанції показань свідка ОСОБА_14 , - він знайомий із обвинуваченим ОСОБА_7 , останній восени 2019 року допомагав йому на будівництві. Для роботи потрібна була переноска, ОСОБА_7 її приніс, сказав, що це його переноска. Вказану переноску він залишив для використання в роботі, повідомивши, що вона йому не потрібна. Через деякий час дільничний забрав вказану переноску. На його запитання до ОСОБА_7 , що то була за переноска і чому працівник поліції її забрав, сказав, що забрав своє, оскільки ОСОБА_9 не розрахувався з ним за роботу.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними, як от:

-витяг з ЄРДР за № 0001272 від 04.09.2019, за заявою ОСОБА_9 щодо заволодіння ОСОБА_7 на початку червня 2019 року шляхом обману переноскою на 12 метрів. (т. 3 а.с. 25-26);

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.09.2019, згідно якого ОСОБА_9 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , який на початку червня 2019 року шахрайським шляхом заволодів його переноскою чим спричинив шкоду на суму 300 грн. (т. 3 а.с. 27);

-протокол огляду місця події від 12.09.2019, згідно з даними якого місцем огляду є ділянка місцевості біля паркану домоволодіння АДРЕСА_8 . Під час огляду присутній ОСОБА_14 , який видав працівникам поліції переноску довжиною 12 метрів чорного кольору. Зі слів ОСОБА_17 в середині липня 2019 року він придбав переноску у ОСОБА_7 за 15 грн. (т.3 а.с. 29, 30, 31);

-протокол огляду предметів від 12.09.2019. (т.3 а.с. 32);

-постанова слідчого про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів і здачу їх на зберігання від 12.09.2019. (т.3 а.с. 33, 34);

-висновок експерта судово-товарознавчої експертизи № 2731 від 20.09.2019, відповідно до якого визначено вартість мобільного телефону марки «SAMSUNG» та переноски довжиною 12 метрів. (т.3 а.с. 62-68);

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.01.2020, згідно якого ОСОБА_13 просить притягнути до відповідальності невідому особу, яка 11.01.2020 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, проникла на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , звідки намагалась викрасти металеву клітку для кролів, яка виготовлена з кутників та пластини. (т.3 а.с. 148);

-витяги з ЄРДР за № 0000081 та № 0000082 від 17.01.2020 за ч.3 ст. 185 КК України, внесені за заявою ОСОБА_13 (т.3 а.с. 149, 151);

-протокол огляду місця події від 11.01.2020, згідно з даними якого місцем огляду являється територія домоволодіння АДРЕСА_4 . (т.3 а.с. 154, 155-158);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.01.2020, згідно з даними якого потерпіла ОСОБА_13 впізнала особу на фото № 4, як особу, яка 11.01.2020 разом з іншою особою намагалась викрасти з території її доволодіння клітку з металу. Вказана особа втікла з місця події. На фото № 4 зображено гр.. ОСОБА_8 (т.3 а.с. 160-162, 163)

-протокол огляду місця події від 11.01.2020, згідно з даними якого місцем огляду являється територія прилегла до території домоволодіння АДРЕСА_4 . На вказаній території перебуває ОСОБА_7 , біля нього знаходиться клітка, вироблена з металевих кутників та металевих листів. Як пояснив ОСОБА_7 , вказану клітку він разом із чоловіком на ім`я ОСОБА_18 винесли з території домоволодіння АДРЕСА_4 , але далі не змогли віднести, оскільки їх побачила жінка та почала кричати. Після чого, ОСОБА_18 побіг з місця події. (т.3 а.с. 164, 165, 166);

-постанова слідчого про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 11.01.2020. (т.3 а.с. 167, 168);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2019, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 впізнав особу на фото № 1, як одного з двох чоловіків, у яких він придбав металеві клітки 11.01.2020. На фото № 1 зображено ОСОБА_7 (т.3 а.с. 176-178, 179).

На підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до сховища, вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Відносно доводів апеляційної скарги обвинуваченого, слід вказати, що вказаним доводам, а також обставинам, які враховуються при призначенні покарання, судом першої інстанції надано детального аналізу та оцінки, мотиви суду належно і повно зазначені в оскаржуваному вироку суду першої інстанції із посиланням на відповідні норми закону.

Обвинувачений вказує, що з дозволу ОСОБА_9 взяв для власних потреб, пов`язаних з будівництвом, «переноску» /подовжувач/ метрів 10 довжиною; вказане може підтвердити свідок ОСОБА_14 .

Зазначені доводи спростовуються доказами у кримінальному провадженні.

Добровільність надання потерпілим ОСОБА_9 ОСОБА_7 подовжувача ніким не оспорена, вказані дії охоплені складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Вказане підтверджується й витягом з ЄРДР та протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, які засвідчують, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до поліції із заявою від 03 вересня 2019 року про заволодіння ОСОБА_7 , на початку червня 2019 року, шляхом обману, його «переноскою» (електричним подовжувачем) вартістю 300 гривень.

Факт, що ОСОБА_7 взяв та не повернув потерпілому його подовжувач, - не заперечений обвинуваченим, який з цього приводу надав показань.

Свідок ОСОБА_14 вказував, що ОСОБА_7 , підробляючи у нього на будівництві, приніс подовжувач, який у подальшому вилучили працівники поліції; ОСОБА_7 пояснив, що забрав подовжувач у ОСОБА_9 , оскільки останній не розплатився за роботу.

Протоколом огляду місця події засвідчено: працівниками поліції у ОСОБА_14 вилучено подовжувач довжиною 12 метрів, свідок пояснив, що даний подовжувач в липні 2019 року йому продав ОСОБА_7 за 15 гривень.

Вказаним підтверджується, що ОСОБА_7 , у червні 2019 року, взяв у користування, з дозволу ОСОБА_9 , подовжувач, належний останньому; будучи обізнаним, що даний подовжувач він взяв у користування, проте він йому на належить, ОСОБА_7 у липні 2019 року продав даний подовжувач свідкові ОСОБА_14 .

Тобто, дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України кваліфіковані правильно, його вина доведена доказами матеріалів кримінального провадження.

Також, обвинувачений заперечує викрадення металевих кліток для свійських тварин, кустарного виробництва, належних ОСОБА_13 , оскільки їх з ОСОБА_8 виявили на сусідній, прилеглій до домоволодіння потерпілої території, яка є безхазяйною; він не проникав до сусідньої ділянки, нічого звідси не крав; допоміг ОСОБА_8 , на прохання останнього перенести клітки, він нічого не крав; приїхала поліція і його затримали; вказане може підтвердити ОСОБА_8 .

Однак, доказами матеріалів кримінального провадження доведено протилежне.
Потерпіла ОСОБА_13 вказала, що у січні 2020 року побачила на території свого домоволодіння двох чоловіків, які несли металеву клітку для свійських тварин, виготовлену з металевих листів та кутиків, на що вона зробила зауваження, після чого один з чоловіків втік, а іншого затримали працівники поліції. Виявила й пропажу ще двох кліток.
Потерпіла також додала, що територія домоволодіння огороджена парканом (сіткою-рабицею).
Очевидцем означених подій, коли обвинувачений перебував на території домоволодіння по місцю вчинення кримінального правопорушення, стала й свідок ОСОБА_16 , яка, приблизно, у січні 2020 року, бачила двох чоловіків (обвинувачених) на території домоволодіння по вул. першотравневій, які тягли клітку, неподалік стояла жінка та кричала, що то її клітка; викликали поліцію, один з чоловіків втік, а той, що залишився затриманий, пояснив, що на прохання допомагав перетягти клітку.
Свідок зазначила, що домоволодіння огороджене парканом із сітки-рабиці.
Свідок ОСОБА_15 підтвердив здачу на металобрухт ОСОБА_8 і ОСОБА_7 частини кліток з металевого листа і кутиків.
Вказані обставини підтверджуються й протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_19 , протоколом огляду місця події, за змістом якого на території домоволодіння АДРЕСА_4 перебуває ОСОБА_7 , біля нього клітка з металевих листів і кутиків, та який пояснив, що він та чоловік на ім`я ОСОБА_18 намагались винести із домоволодіння, проте їх побачила жінка.
Також, і як те правильно зазначив суд першої інстанції, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються первинними показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обізнаності ОСОБА_7 про вчинення крадіжки металевих кліток.

Місцем вчинення кримінальних правопорушень є огороджена парканом територія домоволодіння, щодо якої ОСОБА_7 був обізнаний, що дане домоволодіння не належить ні йому, а ні ОСОБА_8 .

Враховано також спосіб вчинення крадіжок за допомогою знарядь злочину, що виявлені на місці події.

Вказаним підтверджено, що ОСОБА_7 (разом із іншим обвинуваченим) проникли на територію чужого домоволодіння, огородженого парканом, належного потерпілій ОСОБА_13 , звідки викрали клітки з металевих листів і кутиків, які у подальшому збули на металобрухт, і вчинили замах на аналогічне викрадення, проте були викриті.
Тобто, дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно, його вина доведена доказами матеріалів кримінального провадження.

Тож, з наведеного слідує, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про невинуватість у вчиненні кримінальних правопорушень спростовується показаннями потерпілої та свідків.
Кримінальний процесуальний закон зобов`язує свідка - давати правдиві показання під час досудового розслідування та судового розгляду, потерпілого також не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення, про що потерпілий, свідок попереджається, у протилежному випадку настає відповідна кримінальна відповідальність за завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (п. 2) ч. 2 ст. 66 КПК України, ст. 67 КПК України, ст. 384 КК України, ст. 57, 352-353 КПК України).

Потерпіла та свідки у даному кримінальному провадженні належно попереджені судом першої інстанції про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведені до присяги, їх показання не суперечать доказам у кримінальному провадженні у сукупності та узгоджені між собою.

Не встановлено, що потерпіла або свідки мали близькі чи родинні стосунки зі сторонами кримінального провадження, зокрема, обвинуваченим.

Підстави вважати показання потерпілої та свідків неправдивими відсутні.

Як встановлено й зазначено вище, не суперечать вказані докази й письмовим матеріалам кримінального провадження.
Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не вчиняв шахрайства стосовно ОСОБА_9 та крадіжки і замаху на крадіжку майна ОСОБА_13 , - свого підтвердження не знайшли й спростовуються наведеним.

Щодо правильності призначення покарання.

Обвинувачений, серед іншого, вказує й на суворість призначеного покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.
Судом враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, а саме, що ОСОБА_7 вчинено умисні нетяжкі та тяжкі злочини, закінчених замах на вчинення умисного тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, без утриманців, безробітний, нейтрально характеризований як особа, на яку не надходило скарг, на обліках не перебуває, судимий за вчинення аналогічних злочинів.

Судом враховано, як обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання, - відсутні.

Врахувавши всі наведені вище обставини, суд визначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, застосував принцип поглинення покарань менш суворого більш суворим, згідно зі ст. 70 КК України, а також застосував положення ст. 71 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Слід зауважити наступне.

Санкція ч. 3 ст. 185 КК України, найтяжчого з інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, покарання за яке поглинає менш суворі покарання ОСОБА_7 за інші кримінальні правопорушення, - передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Тож, судом першої інстанції, із належним урахуванням всіх обставин, а також й положень ст. ст. 70, 71 КК України, ОСОБА_7 визначено майже мінімальне можливе покарання у конкретному випадку у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці.

Таке покарання є справедливим, достатнім, необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, є виваженим та не є занадто суворим.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що потерпілі не мають до нього претензій.

Вказана обставина враховується судом при ухваленні вироку, але враховуються й інші, наведені вище за текстом ухвали обставини, що у сукупності надає суду підстав для визначення того чи іншого виду та розміру покарання. Уособлено відсутність претензій від потерпілих до обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не впливає на правильність призначеного покарання.

Тож, зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, істотні порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не віднайдені, а тому колегія суддів не убачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4