ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2353/22 Справа № 320/2375/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. ДніпроКолегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000157 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року ОСОБА_9 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 вересня 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких є особливо тяжким, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, не працевлаштований, розлучений, дітей не має, не проживає за місцем реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що по справі на даний час не допитано всіх свідків, що надає можливість обвинуваченому, у разі не продовження йому запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім того, обвинувачений не має постійного місця роботи, вчинив ряд злочинів, які є тяжкими та особливо тяжкими, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у тому числі з метою власного збагачення, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таким чином, суд встановив, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та є достатні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та винести свою ухвалу, відповідно до якої ОСОБА_9 обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи визначити альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Так, захисник зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчинені злочину з моменту затримання визнав частково, розкаявся у вчиненому, усвідомлює невідворотність покарання та не має на меті вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Також, всупереч ч. 3 ст. 176 КПК України прокурор не надав достатніх доказів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першої вказаної статті, не може запобігти доведеним ним під час розгляду ризику або ризикам.
Захисник зазначає, що при продовженні вказаного виду запобіжного заходу судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрацію, на його утриманні перебуває хвора матір та вітчим (тобто має міцні соціальні зв`язки), має сина ОСОБА_10 , 2011 року народження, а також не врахована відсутність будь-яких порушень за час досудового слідства та обов`язків, як підозрюваного так і обвинуваченого, не має жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховуватися від правосуддя. Усі документи та докази по справі зібрані. Отже відсутні ризики знищення доказів. Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків та потерпілих не має. Конкретних підстав перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не має.
Сторона захисту акцентує увагу, що ОСОБА_9 тримається під вартою 4 роки 7 місяців на теперішній час допитані по справі всі потерпілі, свідки та експерти.
Крім зазначеного захисник вказує, що судом першої інстанції не враховано той факт, що обвинувачений визнає свою провину, однак не згоден з надмірною кваліфікацією інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також не визнає епізод з начебто незаконним заволодінням транспортного засобу таксі, за послуги якого ОСОБА_9 розрахувався. Крім того звертає увагу суду на те, що ні потерпілий ні його представник за епізодом ч. 3 ст. 289 КК України не з`являються в судові засідання, що також на думку захисту свідчить про їх ставлення до ситуації, яка склалася.
Тобто, з вищевказаного захисник стверджує, що вказані в клопотанні ризики, а саме п.п.1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, жодним чином не підтверджені, а є лише суб`єктивною думкою сторони обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, ухвалу суду першої інстанції просив скасувати.
Прокурор та представник потерпілої заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту, вважали її такою, що не підлягає задоволенню. Ухвалу суду першої інстанції просили залишити без змін.
Інші учасники процесу про час та дату розгляду апеляційної скарги повідомлені були належним чином, клопотань про їх участь у розгляді апеляційної скарги колегії суддів не надавали, тому на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки: захисника, прокурора, представника потерпілої, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне пуду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.
Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого.
Доводи захисника про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Також слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_9 тримається під вартою 4 роки 7 місяців, вину визнає частково, по справі допитані: потерпілі, свідки, експерти, не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також з урахуванням воєнного стану.
Щодо твердження захисника про те, що обвинувачений не згоден з кваліфікацією інкримінованому йому злочину, а також не визнає епізод з незаконним заволодінням транспортного засобу таксі, слід зазначити, що зазначені доводи фактично стосуються питань доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, надання оцінки чому, відповідно кримінального процесуального закону, відбувається при ухваленні судового рішення по суті справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, а саме, батьків похилого віку, сина ОСОБА_10 2011 року народження, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявленим у кримінальному провадженні ризикам.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4