В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003371 від 05.10.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, перебуваючого у цивільному шлюбі, працюючого не офіційно різноробочим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.11.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнений на підставі за ст. 75 КК України з іспитовим терміном строком 3 роки;

- 10.12.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

- 25.04.2016 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Звільнений 21.11.2019 на підставі ухвали Київського апеляційного суду м. Києва, по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Охматків, Рівенської області, громадянки України, перебуваючої у цивільному шлюбі, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість за вчинення корисливого злочину проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 04.10.2021 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин ОСОБА_3 перебував за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на 18 поверсі в загальному коридорі будинку. В цей час у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне, повторне викрадення велосипеду марки «Leon neko», вартістю 12 400 грн., належний ОСОБА_7 , який знаходився в приміщенні загального коридору.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не зможе завадити вчиненню протиправних дій ОСОБА_3 підійшов до місця де знаходився велосипед марки «Leon neko», використавши заздалегідь підготовлений предмет для вчинення злочину, а саме ножиці для металу, пошкодив захисний замок, яким був замкнений велосипед, взяв його за кермо та покотив в сторону ліфтового приміщення, за допомогою ліфту спустився на перший поверх та викотив велосипед на вулицю.

Після цього, ОСОБА_3 на велосипеді поїхав до ломбарду «Ломбард 24», що розташований за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 6 де заклав викрадений велосипед в якості застави, а отриманими грошовими коштами розпорядився на свій розсуд.

Своїми протиправними діями, які виразилися у таємному, повторному викрадення чужого майна ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 12 400 гривень.

Крім того, 11.10.2021 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_3 разом зі своєю знайомою ОСОБА_4 перебували за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на 14 поверсі в загальному коридорі будинку. В цей час у них виник злочинний умисел спрямований на таємне, викрадення чужого майна вчинене за попередньою змовою групою осіб, а саме велосипеду марки «Cube aim», вартістю 20 000 грн., належний ОСОБА_6 , який знаходився в приміщенні загального коридору.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, діючи по заздалегідь обумовленому плану, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не зможе завадити вчиненню протиправних дій, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підійшли до місця де знаходився велосипед марки «Cube aim», використавши заздалегідь підготовлений предмет для вчинення злочину, а саме ножиці для металу, ОСОБА_3 пошкодив захисний замок, яким був замкнений велосипед, взяв його за кермо та покотив в сторону ліфтового приміщення, за допомогою ліфту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спустилися на перший поверх та безперешкодно вийшли з приміщення будинку з викраденим велосипедом.

Після цього, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 направилися до ломбарду «Найкращий», що розташований за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 6 де ОСОБА_4 заклала викрадений велосипед в якості застави, а отриманими грошовими коштами розпорядилася на свій розсуд.

Своїми протиправними діями, які виразилися у таємному, викраденні чужого майна вчинено за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 20 000 гривень.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини їх скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, він 04.10.2021 року, приблизно після 19 години перебував за на 18 поверсі в загальному коридорі будинку адресою: АДРЕСА_3 , де він помітив велосипед марки «Leon neko» на якому пошкодив захисний замок та викрав велосипед, який заклав до ломбарду, де заклав велосипед, а отриманні гроші використав на власний розсуд.

Також він разом із ОСОБА_4 11.10.2021 року приблизно після 17 год. перебував на 14 поверсі в загальному коридорі будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де помітили велосипед марки «Cube aim» на якому вінпошкодив захисний замок та разом викрали і заклали до ломбарду на ім`я ОСОБА_4 , а гроші вони використали на власний розсуд.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини та вказав, що має намір відшкодувати викрадене майно протягом найближчого часу.

Будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнала повністю, надала покази, якими підтвердила вищевикладені обставини їх скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаялась у вчиненому.

Вказала, що дійсно вона разом із ОСОБА_3 11.10.2021 року приблизно після 17 год. перебувала на 14 поверсі в загальному коридорі будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де помітили велосипед марки «Cube aim» на якому ОСОБА_3 пошкодив захисний замок та вони викрали його, покотивши велосипед до ломбарду, де вона заклала велосипед, а гроші вони використали на власний розсуд.

Остання щиро покаялась, виразила готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини та має намір відшкодувати викрадене майно протягом найближчого часу..

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень обвинувачені просили суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджуються з встановленими обставинами.

Покази обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності їх позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують їх особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинувачених. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 cm. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно за попередньою змовою групою осіб, а також ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 cm. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працює, проте повідомив. що піідробляє різноробочим, спосіб життя, позицію потерпілих та сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 185 КК України у виді арешту, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, перебуває у цивільному шлюбі, повідомила, що не перебуває у стані вагітності та дітей не має, має вищу освіту, офіційно не працює, спосіб життя, позицію потерпілих та сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого, а саме наявність у неї розуміння неприйнятності вчинених нею дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини другої статті 185 КК України у виді обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особами винних.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у виді обмеження волі зі звільненням її від відбування покарання з випробуванням та призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді арешту пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особами винних.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу обвинуваченим суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені:

- диск з записом з камер відеонагляду, які встановлені в будинку по АДРЕСА_4 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- специфікацію по договору 1.2 №5 від 04.10.2021 року - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- диск з записом з камер внутрішнього відеоспостереження, які розташовані в приміщенні ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та на якому зафіксовано факт здачі викраденого велосипеда марки «Leon» - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- диск з записом з камер відеонагляду, які встановлені в будинку по АДРЕСА_4 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- договір застави на ім`я ОСОБА_4 від 11.10.2021 року № - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- диск з записом з камер відеонагляду, які встановлені в приміщенні ломбарду «Найкращий», що за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 6, на якому зображено закладання викраденого велосипеду в якості застави - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, потерпілому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя