Справа № 750/5982/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/288/22
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000057 від 24 лютого 2021 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2022 року,

щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, працюючого менеджером магазину «Рута», одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_10 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 275 200 гривень та на користь потерпілого ОСОБА_11 300 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 3 988 грн. 16 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 23 лютого 2021 року о 19 годині 47 хвилин, ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Рено Меган Сценік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час руху по вулиці Кільцевій з боку проспекту Миру в напрямку вулиці 1-го Травня в м. Чернігові, біля будинку №35/62А по вул. Кільцева, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобі та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка перебувала біля правого краю проїзної частини дороги з візком.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми: закриту черепно-мозкову травму - масивний крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови (в проекції лівої тім`яно-потиличної ділянки), перелом кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдальні крововиливи по випуклих поверхнях лівих тім`яної та потиличної частин головного мозку, по випуклим поверхням правих тім`яної та потиличної частин головного мозку та по випуклим поверхням обох півкуль мозочка, закриту травму грудної клітки синець по задній поверхні грудної клітки, множинні переломи ребер по кільком анатомічним лініям з ушкодженням плеври, перелом тіла грудини, крововиливи в м`які тканини грудної клітки та крововиливи в тканини переднього середостіння, в корені легень, численні розриви легень, що ускладнились двобічним гемотораксом (1 700 мл. рідкої крові в лівій плевральній порожнині та 110 мл. аналогічного вмісту в правій плевральній порожнині), закриту травми живота крововиливи в зв`язковий апарат селезінки й печінки, крововилив у жирову клітковину обох нирок, розрив капсули й паренхіми селезінки, що ускладнились гемоперитонеумом (500 мл. рідкої крові в черевній порожнині), закриту травму хребта крововиливів в проекціях 2-3 шийних хребців, 5-6 грудних хребців та 5 поперекового і 1 крижового хребцями, повний розрив міжхребцевих з`єднань між 2-3 шийними хребцями, 5-6 грудними хребцями та між 5 поперековим і 1 крижовим хребцями з повним розривом спинного мозку в цих ділянках, перелом тіла 4 крижового хребця та середньої третини куприка, закриту травму тазу синці та садна в проекції кісток тазу, крововиливи в проекції 4 крижового хребця і куприка, крововиливи в проекціях обох крижово-клубових з`єднань та повного розриву обох правого та лівого крижово-клубових з`єднань та повного розриву обох правого та лівого крижово-здухвинних з`єднань з розходженням обох клубових кісток в сторони, крайових переломів задніх остей обох клубових кісток, переломів тіла 4 крижового хребця та середньої третини куприка, численних синців,саден обох нижніх та верхніх кінцівок, перелому правої плечової кістки, крововилив у лівий підколінній ямці з розривом зв`язок лівого колінного суглоба, які в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і від яких ОСОБА_12 померла на місці наїзду внаслідок масивної крововтрати,яка ускладнила перебіг описаної політравми.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 порушив вимоги п. 2.3 (б) та 12.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить дослідити долучені до апеляційної скарги докази, змінити вирок суду щодо ОСОБА_10 через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі засудженого в частині призначеного покарання та в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді 11 березня 2021 року на автомобіль, який зареєстрований за ОСОБА_10 .

Аргументує тим, що саме перебування водія ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння визнано обтяжуючою вину обставино, яка позбавила суд можливості призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Суд взяв до уваги протокол огляду особи на стан алкогольного сп`яніння №1739, складений лікарем Чернігівської міської лікарні №2 03 березня 2021 року, та яким за клінічними ознаками визначено, що ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу, що відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений перелік закладів охорони здоров`я, яким надається проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, Чернігівська міська лікарня №2 до таких закладів не віднесена. При цьому, за результатами огляду на підставі акту медичного огляду складається висновок, копія якого вручається особі, яка оглядалася. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

У даному провадженні огляд ОСОБА_10 був проведений у закладі охорони здоров`я, який не включений до переліку закладів, які мають право на проведення огляду на стан сп`яніння. За результатами огляду був складений протокол огляду особи, який має бути визнаний незаконним, адже такий вид документи не передбачений Інструкцією. Жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не назвав чітких ознак того, що водій ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння. А посилання суду на висновок постанови Верховного Суду від 03.12.2019 не може бути застосований до даного провадження, адже там предметом розгляду були події 2015 року, коли діяли вимоги інших нормативно-правових актів та Інструкція про порядок проведення огляду водіїв в іншій редакції.

Вважає, що протокол щодо результатів медичного огляду ОСОБА_10 на стан сп`яніння не може бути покладений в основу доказів перебування водія під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння та такі висновки суду мають бути виключені із мотивувальної частини вироку суду, як обставина, що обтяжує покарання.

Звертає увагу на те, що судом по суті не було враховано, що пішохід ОСОБА_12 , недотрималась вимог п. 4.4 розділу 4 Правил дорожнього руху відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Коли сніг зійшов і мокрий асфальт поглинає світло фар, то видимість стрімко падає,а якщо на пішоході нема жодного світлоповертального елементу, то він практично стає невидимим на дорозі.

Залишаючи арешт, накладений ухвалою слідчого судді 11 березня 2021 року, на автомобіль «Рено Меган Сценік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_10 , суд не врахував, що вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя, оскільки був придбаний та поставлений на облік 10 вересня 2020 року, тобто після укладення шлюбу обвинуваченим. Отже, суд допустив порушення прав громадянки ОСОБА_13 , якій також належить автомобіль, на який накладений арешт.

Задовольняючи цивільний позов потерпілих, суд не взяв до уваги, що відповідно до поліса АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» №АР/4569792 автомобіль «Рено Меган Сценік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_10 під час дорожньо-транспортної пригоди, був застрахований та не стягнув грошові кошти на користь потерпілих зі страхової компанії. При цьому, вважає, що розмір грошової компенсації за моральну шкоду, яку стягнув суд з обвинуваченого на користь потерпілих, не спів розмірний та необґрунтований. Пред`явлена вимога про відшкодування моральної шкоди надто велика та явно не відповідає нанесеним збиткам, не ґрунтується на доказах. Доказами душевних та фізичних страждань позивачів у даному випадку можуть служити показання свідків, певні документи (в тому числі медичні довідки від візитів до лікаря чи підтвердження запису до психолога, якщо таким чином обґрунтовуються душевні переживання особи).

З огляду на ці обставини в їх поєднанні з характером суспільно небезпечних дій обвинуваченого, суд необґрунтовано вирішив, що виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення нових злочинів є неможливим без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_10 про день і час апеляційного розгляду був повідомлений, подав клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату через його перебування за межами м. Чернігова у зв`язку з воєнним станом, термін дії якого продовжений до 25.05.2022 року. При цьому, місця свого перебування на теперішній час не вказав, довідки про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи, не подав, що розцінено апеляційним судом як навмисне затягування розгляду справи поза розумними строками. Питання про погіршення становища обвинуваченого не вирішується, його явка в апеляційний суд є необов`язкова.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 повідомлені про день і час апеляційного розгляду та не бажали брати участь, про що повідомив адвокат, який представляє інтереси потерпілої ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив виключити обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, пом`якшити покарання шляхом застосування ст.75 КК України та зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілих на половину, прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у порушенні пунктів 2.3 (б) та 12.3 Правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що призвело до травмування та смерті пішохода ОСОБА_12 , в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що водій ОСОБА_10 , який здійснив наїзд на пішохода був доставлений каретою швидкої медичної допомоги в КНП «Чернігівська міська лікарня№2» 23.02.2021 року о 21 годині 30 хвилин, тоді як пригода мала місце о 19 годині 47 хвилин, через скарги на біль у животі. Під час перебування у лікарні не давав можливості його оглянути, не виконував указівки медичного персоналу, сперечався, відмовився продувати прилад Алконт, здавати аналізи. Дружина обвинуваченого, яка увесь час перебувала поряд з ним, допомогла йому викликати блювоту, після чого обоє покинули лікарняний заклад.

Свідки, виїзна бригада швидкої медичної допомоги, фельдшери ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також водій ОСОБА_16 , пояснювали суду, що водія ОСОБА_10 забирали з місця дорожньо-транспортної пригоди через поганий стан, той лежав на снігу, біля нього була дружина та батько, у той час як у лікарні самопочуття різко покращилося. Свідки перебували в масках, а тому не відчували запаху спиртного від водія, у той час як в приміщенні лікарні від блювотних мас був добре відчутний запах алкоголю.

З протоколу огляду на стан алкогольного сп`яніння № 1739 від 23 лютого 2021 року убачається, що у водія ОСОБА_10 відмічалися тремтіння пальців рук, гіперемія обличчя, на запитання лікаря останній не заперечував, що вживав алкоголь, проте відмовився від огляду з використанням технічних засобів, самовільно покинув лікарняний заклад. За клінічними ознаками лікарем був встановлений діагноз - стан алкогольного сп`яніння (т. 1 а.с. 128).

Кримінальний процес в частині отримання доказів перебування особи, яка стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, в стані сп`яніння є відмінним він норм Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Перелічені захисником вимоги відомчих нормативних актів МОЗ України та МВС України не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного медичного огляду, порядок якого визначений Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 та зареєстрованої у МЮ України 15.11. 2015 року.

Висновок суду першої інстанції про перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, поза розумним сумнівом підтверджується інформативними даними з карти виїзду швидкої медичної допомоги №0367 від 23 лютого 2021 року, де після огляду водія на місці дорожньо-транспортної пригоди було прийняте рішення про його направлення до Чернігівської міської лікарні № 2 з попереднім діагнозом, який належало встановити після більш детального огляду: закритий перелом грудної клітки, закрита травми живота, ЗЧМТ, струс головного мозку, реакція на стрес, алкогольне сп`яніння?. При цьому, за об`єктивними даними фельдшер відмітив збудженість поведінки, запах алкоголю з роту. Від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у приймальному відділенні і на місці події ОСОБА_10 відмовився (т. 1 а. с. 125).

Бланк протоколу медичного огляду дійсно не передбачений Інструкцією, на яку вказує захисник. Однак, він затверджений наказом головного лікаря №33-адм від 15.02.2019, оскільки лікарі закладу охорони здоров`я мають право на проведення оглядів та перевірку осіб, які поступили на лікування, на визначення стану алкогольного сп`яніння у разі необхідності.

Усі учасники дорожньо-транспортної пригоди повинні пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, але травми та наслідки в результаті аварії можуть бути різного ступеня і за станом здоров`я особи не завжди можуть бути доставлені до спеціально визначного закладу, як на цьому наполягає апелянт. У даному випадку, у водія ОСОБА_10 було діагностовано кілька видів травм, тому працівники правоохоронних органів не мали права доставляти його до Чернігівського обласного наркологічного диспансеру, лікарі якого не могли встановити точний діагноз та надати травмованому необхідну допомогу.

Отже, водій був доставлений до Чернігівської міської лікарні за направленням лікарів швидкої медичної допомоги, які його оглянули не тільки з приводу виявлених травм, а й були уповноважені на проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Огляд учасників дорожньо-транспортних пригод на визначення стану сп`яніння є обов`язковим, але жодна особа не може бути примусово оглянута, також примусово у неї не можуть бути відібрані зразки біологічного середовища. ОСОБА_10 від огляду спеціальними технічними засобами відмовився, тому стан сп`яніння був визначений виключно за клінічними ознаками, що не є порушенням, та недопустимим доказом як помилково вважає захисник.

Допитані у судовому засіданні свідки, дійсно не можуть однозначно стверджувати чи перебував ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, адже вони не є спеціалістами в цій галузі медицини..

Будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_10 не заперечував, що знає Правила дорожнього руху та про свій обов`язок пройти огляд на визначення стану сп`яніння у разі виникнення дорожньо-транспортної пригоди, але не пояснив поважності причин відмови від такого огляду у визначений час. Той факт, що він звернувся до закладу охорони здоров`я наступного дня та за висновком лікаря був тверезим, не може бути прийнятий до уваги, оскільки з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди минуло більше ніж дві години, а саме через 14 годин, і такі висновки лікаря не спростовують перебування ОСОБА_10 на час наїзду на пішохода у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані захисником нормативно-правові акти, в тому числі і Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ 09 листопада 2015 року, були прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні. Наявність затвердженої Інструкції щодо порядку огляду на стан сп`яніння та супутніх правових актів не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Виходячи зі змісту вимог ст. 65 КК України та загальних засад призначення покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі винного та меті покарання, яке повинне сприяти виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

ОСОБА_10 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, наслідки якого є невідворотними для родини потерпілих, на час вчинення перебував у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, що обтяжує покарання.

Нехтування правилами дорожнього руху з боку ОСОБА_10 беззаперечно загрожувало життю та здоров`ю, як оточуючих, так і самому водію та його пасажиру.

Намагання сторони захисту переконати колегію суддів у тому, що пішохід була без світло відбиваючих елементів, що робило її непомітною на дорозі, не зменшує ступеня винуватості ОСОБА_10 . Дійсно, за Правилами дорожнього руху в темну пору доби пішохід має носити на одязі світло відбиваючи елементи, однак, наявність таких елементів не звільняє водіїв від дотримання Правил дорожнього руху, а саме бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування під час руху, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Керуючи автомобілем 23 лютого 2021 року, ОСОБА_10 був обізнаний про погодні умови та стан дорожнього покриття, що вимагало від нього особливої уваги під час керування. Рухаючись в темний час доби на неосвітленій частині дороги, водій повинен обрати таку безпечну швидкість руху, щоб у разі виникнення перешкоди (у даному випадку пішохода) вчасно зреагувати та мати можливість зупинити автомобіль.

Однак, будучи занадто самовпевненим, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, ОСОБА_10 знехтував своїми обов`язками та не дотримався Правил дорожнього руху, що призвело до загибелі пішохода.

Отже, невиконання Правил дорожнього руху пішоходом, не виключає кримінальну відповідальність водія транспортного засобу, який порушив Правила дорожнього руху, мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та спричинив пішоходу тілесні ушкодження, в результаті яких наступила смерть потерпілої.

Потерпілі обвинуваченого не пробачили, наполягали на суворому покаранні, з боку самого обвинуваченого не було щирого каяття, справжнього жалю з приводу загибелі пішохода, відсутня будь яка критика до свого вчинку.

Призначене ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі та визначеній у частині другій статті 50 КК України меті, яку повинно нести в собі призначене вироком суду покарання.

Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.6 Постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду (в тому числі і моральну), завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

У свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, що узгоджується з положеннями статей 15, 16 ЦК України.

Таким чином, потерпілий чи інша особа мають право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоду і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого чи іншої особи не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що цивільний позов потерпілих в частині стягнення моральної шкоди пред`явлений до належного відповідача.

Щодо непомірно завищеної суми моральної шкоди, стягнутої судом на користь потерпілих, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Усталеною судовою практикою визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив наїзд на пішохода з необережності, працює менеджером у магазині, має родину, де народилася дитина. Потерпілий ОСОБА_11 залишився без дружини, потерпіла ОСОБА_7 втратила матір. Загибла ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонерка. Обвинувачений на користь дочки загиблої сплатив 24 800 гривень.

З урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, родинних стосунків потерпілих із загиблою, а також глибину страждань та моральних переживань кожного, суму сплаченої обвинуваченим шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди належить зменшити до 150 000 гривень, кожному із потерпілих.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд, одночасно із ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалюючи вирок та визнаючи ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції вирішив також і долю цивільних позовів потерпілих в частині стягнення моральної шкоди. Так, з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 було стягнуто 275 200 гривень, а на користь ОСОБА_11 300 000 гривень в рахунок відшкодування моральних збитків.

11 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова був накладений арешт на автомобіль «Рено Меган Сценік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 .

Саме вказаний автомобіль, який на праві власності належить ОСОБА_10 , та яким він керував в момент дорожньо-транспортної пригоди, став знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Вказуючи на те, що автомобіль є спільною власністю подружжя, як такий, що придбаний в період шлюбу, апелянт залишає поза увагою, що у кримінальному провадженні поділ майна подружжя не здійснюється. Автомобіль віднесений до неподільних речей.

У даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про звернення стягнення на автомобіль, якій на праві власності належить ОСОБА_10 , задля забезпечення виконання судового рішення в частині відшкодування потерпілим шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2022 року щодо ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 150 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_11 150 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, відмовивши у стягненні решти суми.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_17 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_18