Справа № 357/513/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської областів складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за №0001427, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дулицьке Сквирського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не має судимості,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

23.12.2020 близько 15-30 год. ОСОБА_3 , прийшов до приміщення будівельно господарського гіпермаркету ТОВ «Епіцентр-К», що за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 83. Перебуваючи у торгівельному залі вказаного гіпермаркету в нього виник умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна. В подальшому, ОСОБА_3 , умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи те, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, зі спеціально облаштованої полиці гіпермаркету ТОВ «Епіцентр-К» вчинив крадіжку акумулятора гайковерта «STANLEY FatMax FMC645D2» ударний 18В 2А/год. LI-Ion, 180 Нм, 2900 об/хв, 3100 уд. вартістю 3537 гривень 50 копійок, належного ТОВ «Епіцентр-К».

Після цього ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального проступку, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Епіцентр-К» майнової шкоди на суму 3537 гривень 50 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Під час розгляду справи по суті захисник обвинуваченого надав суду укладену між представником потерпілого ТОВ «Епіцентр - К» ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 підписану угоду про примирення від 09.08.2022 та просив її затвердити.

Згідно умов угоди сторони угоди погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у виді арешту строком на три місяці. В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 після роз`яснення йому суті обвинувачення, визнав свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185КК України, щиро розкаявся. Також пояснив суду, що він розуміє права, надані йому законом, угоду укладає добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, готовий понести визначене в ній покарання. Просив затвердити зазначену угоду.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 просив затвердити угоду про примирення та заявив, що зазначену угоду укладено добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням відшкодована повністю, тому просив залишити цивільний позов без розгляду.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, не заперечував проти затвердження угоди про примирення та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену в угоді міру покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468, ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Судом встановлено, що дана угода про примирення за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 471 КПК України.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, віднесене до кримінального проступку, а отже угода відповідає вимогам закону.

При вирішенні питання про затвердження угоди суд також керується вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Прокурором будь-яких клопотань з цього приводу не заявлено.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільною, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Крім того, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме: можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.

Представнику потерпілого відповідно до умов угоди роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме: можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення. Виходячи з умов угоди, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, потерпілому зрозумілі.

При укладанні угоди сторонами враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо; а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, обставини, що обтяжують покарання - не встановлено.

Поряд з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 13.03.2019 ОСОБА_3 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Іспитовий строк у ОСОБА_3 за вказаним вироком сплив 13.03.2021.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку чужого майна 23.12.2020, тобто у період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про існування у ОСОБА_3 на момент вчинення нового злочину невідбутого покарання за попереднім вироком.

Частиною 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Разом з тим, аналіз конструкції норми, передбаченої ч. 1 ст. 71 КК, дозволяє дійти висновку, що для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності:

- перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим - "після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання" за попереднім вироком;

- друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 КК, - момент призначення судом покарання за новим вироком (з огляду на те, що правило про приєднання невідбутої частини покарання адресоване саме суду, який постановлятиме новий вирок).

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

При цьому на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК указують і вимоги частини 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (Постанова ОП ВС від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20).

Однак із ухвали Сквирського районного суду Київської області від 20.09.2021 слідує, що ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 78 КК України був звільнений від покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2019. Зазначена ухвала суду набрала законної сили та не була переглянута у встановленому законом порядку.

Отже, наявність вказаної ухвали суду, яка набрала законної сили, перешкоджає застосуванню в даному випадку ст. 71 КК України, оскільки на теперішній час жодне невідбуте обвинуваченим покарання, що підлягало б приєднанню до нового покарання за сукупністю вироків, відсутнє. Водночас, виходячи з тих обставин, які існують на час ухвалення вироку ОСОБА_3 вважається таким, що не має судимості в силу ст. 89 КК України.

Таким чином, суд вважає, що обставини, які пом`якшують покарання винного, дані про особу обвинуваченого, характер вчиненого кримінального правопорушення цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.

Укладена між представником потерпілого та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між представником потерпілого та обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

З приводу заявленого цивільного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про залишення без розгляду цивільного позову в інтересах ТОВ «Епіценрт-К» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди у зв`язку із повним відшкодуванням завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

За викладеного, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов на слід залишити без розгляду.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395, 468, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 09.08.2022, укладену між представником потерпілого ТОВ «Епіцентр - К» ОСОБА_6 та обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити узгоджену сторонами в угоді про примирення міру покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Строк покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.

Цивільний позов ТОВ «Епіценрт-К» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди залишити без розгляду.

Речовий доказ: акумулятор гайковерт «STANLEY FatMax FMC645D2» ударний 18В 2А/год. LI-Ion, 180 Нм, 2900 об/хв, 3100 уд., який згідно розписки від 11.01.2021 переданий на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_6 , після набрання вироком законної вили вважати повернутому власнику ТОВ «Епіцентр-К».

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Тетяна КЛЕПА