Справа № 346/2520/22
Провадження № 1-кс/346/528/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника ДУ "Коломийська виправна

колонія (№ 41)" ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия, в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И В:

21.07.2022 р. начальник ДУ "Коломийська виправна колонія (№ 41)" та голова спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації звернулись до суду з поданням про застосування до засудженого ОСОБА_6 ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання, призначеного 08.10.2012р. вироком Крайового суду в Усті-на-Лабі Чеської Республіки за п."h" КК Чеської Республіки у виді позбавлення волі на строк 13 років, у в язниці підвищеної охорони, та приведеного у відповідність ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.06.2020р. за законодавством України, а саме вважати Гузо засудженим за ст.115 ч.2 п.6 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. Згідно ухвали Крайового суду в Усті-на-Лабі Чеської Республіки від 11.03.2013р. зараховано в строк період перебування під вартою з 16.09.2011р. по 18.02.2013р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Коломийського міськрайонного суду визначено суддю Коломийського міськрайонного суду - ОСОБА_7 .

Засуджений Гузо подав до суду заяву про відвід судді ОСОБА_7 від розгляду вищезгаданого подання, яку підтримав у судовому засіданні посилаючись на те, що суддею ОСОБА_7 було відмовлено в тому числі у застосуванні щодо нього ст.82 КК України і в ході розгляду такої справи суддею ОСОБА_7 не було забезпечено йому право на захист та не призначено захисника, що викликає сумнів в об єктивності та неупередженості судді ОСОБА_7 під час розгляду справ, які його стосуються.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_7 просить задовольнити так як суддя ОСОБА_7 здійснювала розгляд справ, які стосуються безпосередньо засудженого ОСОБА_8 в т.ч. подання про застосування до засудженого Гузо ст.82 КК України і при такому розгляді не вирішила питання щодо залучення захисника для забезпечення права засудженому Гузо на захист, як передбачено кримінально-процесуальним законодавством.

Прокурор та представник ДУ "Коломийська виправна колонія (№ 41)" не заперечили щодо задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 .

Заслухавши думку прокурора, представника ДУ "Коломийська виправна колонія (№ 41)" пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_5 , вивчивши заяву про відвід, дослідивши письмові матеріали суд доходить наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з вимогами ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Нормами ч. 5 ст. 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 48 КПК України суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов, зазначених у п. 2 статті 44 Конвенції заначено:

"49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38)."

"50. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43)."

"53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45)."

Наявність безсторонності, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності (вісник ВСУ № 4/2008 стор. 31).

Крім цього, в п.п.66,67,69,70 Рішення ЄСПЛ «Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року № N 4785/02, зазначено,що: «…п.66. Згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції , за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чизабезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

" 67.Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

"69. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

"70. У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Таким чином, наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечення судом умов, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності , про що і зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 9 листопада 2006 року та Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року.

В судовому засіданні встановлено та як вбачається з матеріалів справи засуджений Гузо категорично наполягає на відводі судді ОСОБА_7 , вказуючи, що при розгляді справ, що безпосередньо його стосуються, в тому числі про застосування ст.82 КК України, суддя ОСОБА_7 відмовила у задоволенні подання та не вирішила питання щодо залучення захисника засудженому відповідно до вимог КПК України, що стверджується ухвалою суду від 21.06.2022р. Дана обставина обгрунтовано викликала у засудженого сумніви у неупередженості судді ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене та ст.ст.75,76 КПК України суд доходить висновку, що для забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом (чи безсторонності судді при розгляді даної справи),а також з метою уникнення можливого скасування кінцевого рішення в майбутньому з процесуальних підстав, забезпечення безсторонності процесу відправлення правосуддя та збереження довіри до судової влади - про доцільність задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_7 .

Враховуючи вищенаведене на підставі ст.126 Конституціії України, ст.6 ч.1 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», яким внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», керуючись ст.ст. ст.ст.49,52, 75,80, 81, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_6 про відвід судді Коломийського міськрайонного суду ОСОБА_7 у справі № 346/2520/22 за поданням начальника ДУ "Коломийська виправна колонія (№ 41)" та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації щодо застосування до засудженого ОСОБА_6 ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення, задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1