Справа № 450/1146/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1107/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого

адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст. 166 КК України до двох років обмеження волі та звільнено останнього від відбування призначеного покарання на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 заподіяну моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , всупереч вимог ч.ч.2, 4, 7 ст. 150 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст. 59 Закону України "Про освіту", згідно яких батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, поважати дитину, не застосовувати до неї фізичні та інші види покарання, які принижують людську гідність, постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність, виховувати почуття доброти, милосердя, а також вимог ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", згідно яких кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності, дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах, які мають забезпечуватись на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини, проживаючи спільно з неповнолітньою донькою потерпілою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і дружиною (матір`ю останньої) ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , злісно ухилявся від виконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Зокрема, 01 грудня 2012 року в період часу з 10 год. 00 хв. до 11 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю проживання його батьків у АДРЕСА_1 , вчинив сімейну сварку, кричав на дружину, яку ображав та словесно їй погрожував, примушуючи при цьому бути присутньою неповнолітню доньку потерпілу ОСОБА_9 , яка перебуваючи у шоковому стані залишила місце конфлікту і близько двох годин переховувалась в підсобному приміщенні, а в подальшому, втекла в ліс, де її знайшла матір ОСОБА_10 та заспокоїла близько 20 год. 00 хв.

У день іменин неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , а саме 22 грудня 2012 року в період часу з 08 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю проживання у АДРЕСА_2 , в черговий раз вчинив сімейний конфлікт, під час якого словесно ображав дружину та неповнолітню доньку, кричав на них, погрожував фізичною розправою ОСОБА_10 , звинувачував останню у неналежному вихованні ОСОБА_9 , внаслідок чого свідок і потерпіла зачинились в іншій кімнаті, однак образи продовжувались, що призвело до шокового стану дитини, в якої почали виникати думки про самогубство та вказаний стан тривав до 18 год. 00 хв., зокрема до моменту заспокоєння її матір"ю. У зв`язку із стресовим станом та думками про самогубство неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 проходила лікування у Комунальному закладі Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" Медико-соціальний центр "Діалог", де відвідувала психолога і психіатра, а також до неї застосовувалось медикаментозне лікування.

14 січня 2013 року в період часу з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю проживання у АДРЕСА_2 , знову вчинив сімейну сварку з неповнолітньою потерпілою донькою ОСОБА_9 , кричав на неї, ображав, принижував, звинувачував у тому, що вона ганьбить його перед людьми.

26 березня 2013 року в період часу з 16 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю проживання у АДРЕСА_2 , в черговий раз кричав на дружину та доньку, ображав їх, погрожував фізичною розправою, називав неповнолітню потерпілу ОСОБА_9 "продажною" по причині бажання проживання останньої лише з матір`ю, що призвело до погіршення стану здоров`я дитини та знову ж проходження медикаментозного лікування в Комунальному закладі Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" Медико-соціальний центр "Діалог".

31 травня 2013 року близько 14 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю проживання у АДРЕСА_2 , знову вчинив сімейну сварку, під час якої кричав на доньку, звинувачував в його розлученні з дружиною, погрожував вигнати з будинку, розмахуючи при цьому руками, повідомляв, що вона не його дитина, внаслідок чого неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 отримала шок та не усвідомлюючи своїх дій, без верхнього одягу побігла в ліс, де приблизно через 30 хв. її знайшла матір, з якою вони переховувались у класного керівника потерпілої, а саме ОСОБА_11 .

Постійний психологічний тиск та приниження зі сторони батька обвинуваченого ОСОБА_6 призвів до виникнення у його доньки неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 змішаного тривожно-депресивного розладу та специфічної ізольованої фобії (боязні батька). Дані розлади не є вродженими та згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №579 від 09 вересня 2013 року перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку з діями батька обвинуваченого ОСОБА_6 , а відповідно до висновку судово-медичного експерта №153/2013 дана психотравма відноситься до середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, тобто спричинила неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 тяжкі наслідки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що судом першої інстанції не враховано, що сварки у сім`ї розпочалися в той час, коли його дружина ОСОБА_10 вирішила припинити їх спільне сімейне життя.

Наголошує, що деякі скандали були спровоковані ОСОБА_10 .

Зазначає, що місцевий суд не дослідив і не взяв до уваги копію позовної заяви ОСОБА_10 про розірвання шлюбу, в якій відсутні епізоди від 01 та 22 грудня 2012 року, що, на його думку свідчить про те, що це були звичайні суперечки. Разом з тим, в основу пред`явленого обвинувачення покладено п`ять епізодів.

Вважає, що судом першої інстанції належним чином не було розглянуто подію за епізодом від 22 грудня 2012 року і не взято до уваги жодного його пояснення з цього приводу.

Акцентує, що у постанові судді ОСОБА_12 від 24 січня 2013 року йдеться лише про вчинення насильства відносно дружини ОСОБА_10 та немає жодної інформації про вчинення насильства відносно доньки чи її присутності при сварці.

Крім цього наголошує, що у вироку суду не згадується про виклики ним поліції у випадках, коли ОСОБА_10 влаштовувала сімейні сварки.

Стверджує, що ОСОБА_10 у 2012-2014 роках для створення документальної бази щодо наявності його нібито протиправних дій активно писала і скеровувала у різні інстанції наклепи на нього, чим провокувала позапланові перевірки у фірмі, де він є директором.

Також зазначає, що поза увагою суду залишились факти психологічного тиску на нього та висновок органу опіки та піклування Пустомитівської РДА №04/17-1302 від 21 травня 2015 року щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав.

Акцентує, що показання деяких свідків у суді, відрізнялися від наданих ними під час досудового розслідування, зокрема показання свідка ОСОБА_11 .

Покликається на те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_10 розривала з ним сімейні стосунки з метою одноособово заволодіти спільно придбаним майном, зокрема, будинком в с. Оброшино, про що, на його переконання, свідчить продаж такого у листопаді 2014 року ОСОБА_13 - чоловікові представника ОСОБА_9 .

Вважає, що судом не враховано та не надано об`єктивної оцінки шкільній характеристиці ОСОБА_9 .

Крім цього, на думку апелянта, показання свідка ОСОБА_14 викладені неповно і з обвинувальним ухилом.

Наголошує, що неналежним доказом є показання свідка ОСОБА_15 колишньої однокласниці ОСОБА_9 , оскільки на той час ОСОБА_15 мала 13-14 років і не була близькою подругою його дочки та не могла правильно оцінювати матеріальне становище його сім`ї.

Також зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_16 та не взято їх до уваги, в тому числі щодо агресивної поведінки ОСОБА_10 .

Стверджує, що наявні у справі докази не свідчать про настання тяжких наслідків і про причинний зв`язок між такими наслідками та інкримінованими йому діяннями.

Вважає, що експертні висновки містять істотні недоліки та порушення, які ставлять під сумнів їх достовірність та допустимість як доказів.

Покликається на те, що навівши у вироку сукупність доказів, які є суперечливими та водночас істотними для висновків суду, суд першої інстанції дав їм невірну оцінку та не зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинами кримінального провадження.

Просить скасувати вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступи його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таказадоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 були дотримані.

Обов`язки по догляду за дитиною, по її вихованню і захисту покладені на батьків ст. 150 Сімейного кодексу України.

Так, розуміння між батьками, взаємоповага, підтримка, самореалізація, баланс сімейного та особистого життя, змістовне дозвілля, спільна участь у вихованні дітей, створюють сімейне середовище, сприятливе для розвитку дитини, дотримання її прав, формування гармонійної особистості.

В свою чергу, за злісне невиконання батьками, опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, що спричинило тяжкі наслідки, передбачена відповідальність за ст. 166 КК України.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в посяганні на відносини, які забезпечують нормальний розвиток і виховання неповнолітніх, а також безпеку їх життя або здоров`я, особисту свободу, честь та гідність осіб, що підлягають опіці.

Об`єктивна сторона цього злочину полягає в діянні (дії або бездіяльності) і виявляється в злісному невиконанні обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, тобто: в залишенні дітей без нагляду, харчування, одягу, ухиленні від догляду і лікування тяжко хворого тощо, що призведе до тяжких наслідків.

Невиконання обов`язків по догляду за дитиною повинно мати злісний характер, тобто бути тривалим у часі, або систематичним, незважаючи на відповідні попередження з боку органів опіки і піклування, або місцевих органів влади.

Злочин вважається закінченим з моменту настання тяжких наслідків. Під тяжкими наслідками слід розуміти різні види фізичної або моральної шкоди, заподіяної неповнолітньому або підопічному: розлад здоров`я, психічне захворювання, інвалідність, самогубство потерпілого тощо. При цьому обов`язковою умовою кримінальної відповідальності батьків, опікунів чи піклувальників є наявність причинного зв`язку між вчиненим діянням і тяжкими наслідками, що настали.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, на що вказує злісний характер діяння.

Так, даючи оцінку оскаржуваному вироку, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, допустимість і належність яких, не викликає сумніву, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , протоколами прийняття заяв ОСОБА_10 про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень від 05 липня 2013 року, 22 липня 2013 року, 26 березня 2013 року, 01 червня 2013 року, а саме, щодо постійних сварок в присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , психологічного та морального тиску, погроз дружині ОСОБА_10 і дитині; хуліганських дій по місцю проживання, образ нецензурними словами, погрози фізичною розправою та насильства в сім`ї; заявами ОСОБА_10 до правоохоронних органів від 01 червня 2013 року та від 27 грудня 2013 року про систематичні погрози ОСОБА_6 їй фізичною розправоюі систематичне насильство в сім`ї щодо неї та дитини; розрахунком заборгованості по аліментах №09-26/2454 від 11 березня 2015 року; довідками директора школи з додатком 1, щодо кількості пропущених ОСОБА_9 уроків за 2012/2013 навчальний рік; постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2013 року, згідно якої ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення насильства в сім"ї.

Крім цього, згідно довідки №865 від 24 липня 2013 року Комунального закладу Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" Медико-соціальний центр "Діалог", неповнолітня ОСОБА_9 перебувала на амбулаторному лікуванні відповідно до інформаційної картки №415/к/12, а з 26 грудня 2012 року по час видачі довідки спостерігалась у психолога та психіатра з діагнозом неврастинія, соціальна фобія, розлад адаптації зі змішаною тривожної і депресивною реакцією.

Консультативним висновком №801 від 09 липня 2013 року Комунального закладу Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" Медико-соціальний центр "Діалог", ОСОБА_9 встановлено діагноз розлад адаптації з переважанням змішаних емоційних порушень (тривоги, депресії) зумовлених психотравмуючим сімейним фактором.

Згідно довідки психіатра ОСОБА_17 Комунального закладу Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" Медико-соціальний центр "Діалог", під час огляду 31 травня 2013 року неповнолітній ОСОБА_9 встановлено діагноз ізольована фобія, неврастенія.

Відповідно до інформаційної картки №415/к/12 від 26 грудня 2012 року Комунального закладу Львівської обласної ради "Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр" Медико-соціальний центр "Діалог", батько ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_6 погрожував працівникам установи, де донька останнього перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу конфлікту між батьками, знущання і сварок батька, у зв`язку з чим, втікала з дому та намагалась зарізати себе ножем.

Актом стаціонарної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №579 від 09 вересня 2013 року, підтверджуються обставини викладені в обвинувальному акті від 19 липня 2017 року та показання свідка ОСОБА_10 і потерпілої ОСОБА_9 , яка на час огляду страждала змішаним тривожно-депресивним розладом та специфічною ізольованою фобією (боязнь батька).

Висновком експерта №153/2013 від 02 жовтня 2013 року також підтверджуються обставини викладені в обвинувальному акті від 19 липня 2017 року та показання свідка ОСОБА_10 і потерпілої ОСОБА_9 , крім цього встановлено, що наявні у ОСОБА_9 розлади не є вродженими та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями батька і вказана психотравма відносить до середнього ступеня тяжкості по ознаці розладу здоров`я.

Відповідно до акту комісії Служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 22 жовтня 2013 року, неповнолітню ОСОБА_9 рекомендовано взяти під соціальний супровід Пустомитівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з метою врегулювання відносин між сторонами конфлікту.

Дані докази, в сукупності, на думку колегії суддів, належно оцінені місцевим судом та вірно покладені в основу обвинувального вироку.
Зважаючи на рівень аргументованості показань свідків, колегія суддів вважає їх переконливими, послідовними, логічними та такими, що узгоджуються між собою і з іншими вищенаведеними письмовими доказами по справі.
Таким чином, на переконання колегії суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб. Надавши перевагу одним доказам перед іншими, місцевий суд мотивував у вироку свої висновки, а тому у колегії суддів не виникає сумнівів щодо об`єктивності та достовірності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи.
Відтак, колегія суддів вважає, що зміст і спрямованість умисних, систематичних протиправних діянь ОСОБА_6 , який неодноразово був ініціатором сімейних конфліктів, як з дружиною у присутності дитини, так і з самою донькою ОСОБА_9 , крім цього, ображав та принижував доньку, погрожував їй фізичною розправою, з врахуванням обстановки їх вчинення, за наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками у виглядіперебування потерпілої ОСОБА_9 у шоковому стані, що провокував думки про самогубство та викликав необхідність медикаментозного лікування, а також проходження курсів лікування у психолога та психіатра, беззаперечно утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, а саме злісного невиконання ОСОБА_6 , як батьком, встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило доньці неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 тяжкі наслідки.
Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання і призначив таке в межах санкції ст. 166 КК України, що відповідає вимогам ст. 50 КК України, та керуючись вимогами ст.ст. 49, 74 КК України, підставно звільнив останнього від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Окрім цього, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданих злочином збитків або усунення заподіяної шкоди.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України).

Оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає виправданою визначену суму.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Крім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4