Справа № 333/1265/22
Провадження № 1-кп/333/441/22
ВИРОК
Іменем України

08 липня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Ставище Ставищанського району Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 19.08.1998 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст.191 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців. Звільнений 08.08.2001 року з Могилів-Подільської виправної колонії №114 Вінницької області за Законом України «Про амністію» від 05.07.2001 року. За постановою Могилів-Подільського районного суду Вінницької області не відбутий строк покарання змінений на іспитовий строк 1 рік 6 місяців;
2) 28.11.2003 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186, ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі строком 8 років 6 місяців. Звільнився 12.11.2010 року з Оріхівської виправної колонії №88 по відбуттю покарання;
3) 10.10.2011 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнився 17.04.2013 року з Оріхівської виправної колонії №88 умовно-достроково, не вiдбутий строк 11 мiсяцiв 2 дні;
4) 03.08.2016 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з випробуванням строком на 2 роки;
5) 14.06.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, з урахуванням вимог ст.71 КК України частково приєднано вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
6) 21.12.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, з урахування вимог ч.4 ст.70 КК України частково приєднано покарання по вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Звільнився 13.09.2019 року з Opixiвської виправної колонії №88 по відбуттю строку покарання,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи особою, ранiше судимою за вчинення умисних, у т.ч. корисливих кримінальних правопорушень проти власностi, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно скоїв аналогічне кримінальне правопорушення за таких обставин.
10.02.2022 року, приблизно о 08-00 год., ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , спілкуючись з раніше малознайомим ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, під приводом здійснення телефонного дзвінка, з метою особистого збагачення, заволодів мобільним телефоном «ОРРО», моделi «А54», об`ємом пам`яті на 4/64 ГБ у корпусі блакитного кольору, вартість якого згiдно висновку експерта №162-22 від 17.02.2022 року становить 4 443 гривень 78 копійок, що належить потерпілому ОСОБА_5 , при цьому пообіцявши останньому повернути зазначений мобільний телефон пiсля здійснення телефонного дзвінка.
Після того, як потерпілий ОСОБА_5 добровільно передав вказаний мобільний телефон, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що останній не спостерігає за його діями, пішов та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на зазначену суму.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме: шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав свою вину повністю у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказане кримінальне правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Додатково пояснив, що зранку 10.02.2022 року, він разом із своїм знайомим по імені ОСОБА_6 зайшли у гості до потерпілого ОСОБА_5 , який проживає неподалік вул. Космічної у м. Запоріжжі, точної адреси він не знає, та почали спілкуватися. Під час спільної розмови він попрохав потерпілого надати йому мобільний телефон для того, щоб здійснити дзвінок, на що ОСОБА_5 передав йому мобільний телефон, назву моделі якого він не знає. У подальшому, він вийшов з житла, де потерпілий та ОСОБА_6 продовжували спілкуватися і вирішив переданий йому мобільний телефон залишити собі з метою подальшого продажу. Після цього він направився на ринок «Анголенко» у м. Запоріжжі, де продав телефон ОСОБА_5 за 470 грн., які витратив на купівлю собі продуктів харчування. У скоєному щиросердно розкаюється, запевняє, що впродовж місяця розрахується з потерпілим за мобільний телефон.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, відсутній цивільний позов, приймаючи до уваги, що прокурор і обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд дослідив матеріали: судової товарознавчої експертизи; що характеризують особу ОСОБА_4 .

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не встановив.
В обвинувальному акті зазначено як обтяжуючу обставину рецидив злочину. Вказану обставину суд не вважає обтяжуючою, так як в даному випадку рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, передбачену в ч.2 ст.190 КК України як ознаку злочину, що впливає на його кваліфікацію, тому за змістом частини четвертої статті 67 КК України рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є нетяжким злочином, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), той факт, що обвинувачений не відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, характеризуючі особистість обвинуваченого обставини неодноразово засуджений за скоєння умисних корисливих злочинів, має постійне місце проживання та реєстрації, не одружений, на утриманні відсутні жодні особи, працює, хоча неофіційно.
Крім того, при визначенні виду та міри покарання суд враховує висновок органу пробації, що міститься у досудовій доповіді, а саме: виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Враховуючи особистість обвинуваченого, висновок органу пробації, конкретні обставини кримінального провадження, суд вважає, що виправлення та перевиховування останнього можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, зазначений у санкції ч.2 ст.190 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 377 грн. 54 коп. за залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертизи.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (актом №162-22 здачі-приймання висновку експерта від 17.02.2022 року), тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Речові докази та цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати, починаючи з дня приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 377 (триста сімдесят сім) грн. 54 коп. за залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертизи.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1