Справа № 461/5325/22
Провадження № 1-кс/461/4498/22
УХВАЛА
07.10.2022 року м.Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
Старший слідчий слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 за погодженням із в.о. начальником Спеціалізованої екологічної прокуратури Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить накласти арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження (в тому числі заборонити власникам земельних ділянок здійснювати будь які дії щодо поділу та/або об`єднання земельних ділянок) та користування на:
В обгрунтування внесеного клопотання покликається на те, що в органу досудового розслідування існує сукупність підстав вважати, що вказані земельні ділянки є доказом злочину та містять відомості щодо меж та місця розташування земельних ділянок (що є необхідним для проведення відповідних експертиз у кримінальному провадженні), а також є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, має важливе доказове значення для даного кримінального провадження та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, слідчий просить клопотання задоволити.
Слідчий у судове засідання не з`явився, оскільки у заяві просить суд проводити розгляд справи про накладення арешту на майно у його відсутності, та у відсутності прокурора, а також без виклику власника майна. Клопотання підтримує та просить суд таке задоволити.
З метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника майна.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження службові особи Сколівської міської ради впродовж 2021 року, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно передали у приватну власність особливо цінні землі в межах природно заповідного фонду, чим спричинено тяжкі наслідки інтересам держави.
Так, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області, проведена перевірка з питань дотримання земельного законодавства при прийнятті рішень, розпоряджень, ухвал Сколівською міською ТГ Стрийського району Львівської області в період 2020-2021 років, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 25.10.2021 №480-ДК/446/АП/09/01/-21.
Вказані земельні ділянки, згідно даних публічної кадастрової карти розташовані на території Ландшафтного заказника місцевого значення «Зелемінь» (землі природно-заповідного фонду).
Ландшафтний заказник природно-заповідна територія України, що створюється задля забезпечення охорони всього природного комплексу, що розташований на ній.
Зелемінь ландшафтний заказник місцевого значення, оголошений відповідно до рішень Львівської обласної ради №34 від 07.02.1991 та №226 від 08.12.1999 та розташований в межах Сколівського району Львівської області. Перебуває у віданні Сколівсього ДОГ, Гребенівське л-во, Дубинське л-во. Створений з метою збереження та відтворення високопродуктивних букових та еталонних смерекових насаджень з незначною домішкою ялиці, а також цінного в науковому відношенні букового криволісся. Частина території заказника входить до складу Національного природного парку «Сколівські Бескиди».
Відповідно до ст.43 Земельного кодексу України, ч.1 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ч.1 ст.61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус території та об`єктів природно-заповідного фонду.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюється в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до ст.44 ЗК України, «До складу земель природно-заповідного фонду входять природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландщафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва)».
Землі природно-заповідного фонду є землями з особливим режимом охорони і повністю або частково вилучені з господарського обороту.
Стаття 45 Земельного кодексу України передбачає, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Згідно з ч.4 ст.83 та ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не перебачено законом.
Відповідно до ч.2 ст.45 ЗК України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Таким законом, який визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів, на сьогодні є Закон України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992.
Із змісту ч.1 ст.4 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу та можуть перебувати лише у державній власності.
Таким чином, чинне земельне законодавство не передбачає можливості і не встановлює порядку безоплатної приватизації громадянам земельних ділянок, які відносяться до земель природно-заповідного фонду, відповідно рішення ХІІ-ї сесії демократичного скликання Сколівської міської ради VІІІ скликання від 12 серпня 2021 року №1601 та рішення ХІІ-ї сесії демократичного скликання Сколівської міської ради VІІІ скликання від 12 серпня 2021 року №1606 прийняті з перевищенням владних повноважень та підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки суперечить вимогам ст.20, 44, 45, 83, 84, 91, 122 ЗУ України, ч.2 ст.61 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», частини 1 статті 4, статті 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
Відповідно до інформації НПП «Сколівські бескиди» вбачається, що вилучення із земель лісового фонду (відмова від права постійного користування) земельних ділянок на користь Сколівської міської ради, за період із 2020 по даний час не здійснювалось, а також не погоджувались і не підписувались будь-які документи щодо встановлення (погодження) меж земельних ділянок.
Крім того, відповідно до інформації ДП «Сколівське лісове господарство» вказане підприємство не здійснювало вилучення із земель лісового фонду земельних ділянок на користь Сколівської міської ради та не погоджували документи щодо меж земельних ділянок на користь Сколівської міської ради з 2019 року і по даний час.
Разом з тим, відповідно до інформації Сколівського ДЛГП «Галсільліс» вказане підприємство не здійснювало вилучення із земель лісового фонду земельних ділянок на користь Сколівської міської ради та не погоджували документи щодо меж земельних ділянок на користь Сколівської міської ради з 2020 року і по даний час.
Разом з тим, в рамках кримінального провадження проведеного геодезичне дослідження на предмет накладання приватних земельних ділянок на землі лісового фонду, а саме землі ДП «Сколівське лісове господарство» та Сколівське ДЛГП «Галсільліс», які розташовані в селі Кам`янка Сколівського району Львівської області.
Вказаним дослідженням встановлено, що:
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається наступне:
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що вищенаведені земельні ділянки сформовані за рахунок земель ДП «Сколівське лісове господарство» та Сколівського ДЛГП «Галсільліс» та протиправно передані у приватну власність Сколівською міською радою.
Слідчим доведено, що земельні ділянки є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, з огляду на те, що містять відомості щодо меж та місця розташування в межах земель ДП «Сколівське лісове господарство» та Сколівського ДЛГП «Галсільліс» (що є необхідним для проведення відповідних експертиз у кримінальному провадженні), а також є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.
За ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані. як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Ч. 7 ст. 237 КПК України передбачено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчим доведено, що метою накладення арешту на майно є забезпечення речових доказів. Арешт вище вказане майно, як тимчасово вилученого майна є розумним та співрозмірним обмеженням права власності щодо виконання завдання кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України.
Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане.
Незастосування арешту майна із позбавленням права на відчуження та розпорядження, може привести до настання наслідків, які перешкоджатимуть збереженню речових доказів.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт.
Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою збереження речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
Накласти арешт із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження (в тому числі заборонити власникам земельних ділянок здійснювати будь які дії щодо поділу та/або об`єднання земельних ділянок) та користування на:
Виконання ухвали покласти на на слідчих слідчої групи - слідчих слідчого управління ГУНП у Львівській області та прокурорів Львівської обласної прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1