ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 08 червня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2021 року за №0001305, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 06 серпня 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Харків, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, особу ОСОБА_8 та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 08 червня 2022 року та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого; клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу не відповідає вимогам ст.184 КПК України, його копії ОСОБА_8 та захиснику не вручались.

Водночас захисник посилається на те, що місцевий суд безпідставно не прийняв рішення щодо забезпечення явки обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.296 КК України - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганства), вчиненого групою осіб; ч.2 ст.121 КК України - умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, урахувавши тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які є нетяжким (ч.2 ст.296 КК України) і тяжким (ч.2 ст.121 КК України) злочинами, особу ОСОБА_8 , який не працює та не має міцних соціальних зв`язків.

Доводи ж захисника про те, що раніше (12 квітня 2022 року) стороною обвинувачення не заявлялась наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є надуманими, оскільки спростовуються даними листа прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харків, направленого на адресу ДУ «Харківський слідчий ізолятор» щодо застосування положень ч.6 ст.615 КПК України (а.п. 5-6).

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, що мають високу суспільну небезпеку, та дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, як просить апелянт.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений не судимий, однак ці дані з урахуванням наведених вище обставин не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти таким, що не зменшились, ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд уважає законним та обґрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження його прав перебувати на волі.

Пунктами 1 та 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбаченістаттями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину: вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; який спричинив загибель людини.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, обставини, визначені ст.178 КПК України, місцевий суд на підставі п.п.1 та 2 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

Посилання захисника на безпідставне незабезпечення судом першої явки ОСОБА_8 для розгляду питання про продовження запобіжного заходу є необгрунтованими.

Вимогами ч.3 ст.331 КПК України передбачено обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до спливу попередньо продовженого названого строку.

Згідно з п.7 роз`яснень Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, враховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

За Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в тому числі на час розгляду провадження місцевим судом, утримувався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» і було неможливим забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції (через відсутність відеозв`язку з даною установою попереднього ув`язнення) чи шляхом етапування та доставки до приміщення суду в силу воєнного стану в Україні.

Ураховуючи зазначені вище виняткові обставини та обмеженість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком його дії, а також те, що розгляд невідкладного питання про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 здійснювався в місцевому суді за участі його захисника адвоката ОСОБА_7 , відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з ініційованої вище захисником обставини.

При цьому апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції після появи зв`язку з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» здійснювався за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, під час якого останні користувались наданими їм КПК України правами.

Щодо тверджень апелянта, які зводяться до надання ним власної оцінки інкримінованим обвинуваченому діям, то вони не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Між тим, з урахуванням наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_8 може бути причетним до вчинення злочинів, в яких він обвинувачується.

Посилання захисника про неможливість установити процесуальний статус ОСОБА_8 є безпідставними з огляду на те, що йому органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення та щодо нього передано обвинувальний акт до суду (а.п. 7-17).

Також зміст клопотання та обвинувального акта не утворюють підстав для сумніву в правильності ідентифікації особи ОСОБА_8 , тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Щодо тверджень захисника про скасування оскаржуваної ухвали з огляду на те, що прокурором не було вручено стороні захисту копію клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, то відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тобто, КПК України встановлено обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому незалежно від заявлення відповідних клопотань.

При цьому положеннями ч.5 ст.199 КПК України передбачено, що підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою є недоведення прокурором, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Зазначена в доводах обставина також не є передбаченою ч.1, ч.2 ст.194, ч.5 ст.199 КПК України підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

У судовому ж засіданні місцевого суду були вислухані як прокурор, так і захисник, доводи кожного з них були предметом розгляду суду.

Окрім того, захисник мав можливість навести аргументи на підтвердження своєї позиції в апеляційній скарзі після ознайомлення з матеріалами провадження в суді першої інстанції за поданою ним заявою та скористався даним правом під час провадження в апеляційному суді (а.п. 34). Водночас слід зазначити, що в ході апеляційного розгляду сторона захисту спростовувала доводи прокурора, наведені в клопотанні, в цілому тими ж мотивами, що й у місцевому суді.

Ураховуючи викладене, мотиви апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції щодо необхідності продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 08 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4