Житомирський апеляційний суд
Справа №296/665/12-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.165-3 КПК України 1960 року Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
підсудного: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі під час розгляду кримінальної справи за апеляціями підсудного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 5; ст. 263 ч. 1; ст. 187 ч. 3 та ч. 4, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 6, 9, 12, ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, 13 КК України, ОСОБА_11 за ст. 187 ч. 4; ст. 115 ч. 2 п. 1, 2, 6, 12, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. 1 КК України, клопотання прокурора про продовження підсудному ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб,

в с т а н о в и в:
В Житомирському апеляційному суді на розгляді перебуває кримінальна справа за апеляціями підсудного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 за ст.185 ч.5; ст.263 ч.1; ст.187 ч.3 та ч.4, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1, 2, 6, 9, 12, ст.115 ч.2 п.п.6, 12, 13 КК України, ОСОБА_11 за ст.187 ч.4; ст.115 ч.2 п.1, 2, 6, 12, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.1 КК України.

Вказаним вироком суду від 13.07.2020 року у кримінальній справі ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.185 ч.5, ст.263 ч.1, ст.187 ч.4, ст.115 ч.2 п.п.1, 2, 6, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1, 2, 6, 12, 13 КК України та на підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Цим же вироком міру запобіжного заходу відносно підсудного ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередню тримання під вартою.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду за клопотаннями прокурора ОСОБА_12 підсудному ОСОБА_8 неодноразово продовжувалися строки запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній з яких по 19 червня 2022р.

На електронну адресу Житомирського апеляційного суду 13.06. 2022 року від прокурора ОСОБА_12 надійшло клопотання про продовження підсудному ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи його тим, що наразі триває апеляційний розгляд апеляцій підсудного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на вирок суду першої інстанції, та продовжують існувати ризики ухилення підсудного від суду з метою уникнення від покарання.

Прокурор підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Підсудний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили щодо заявленого клопотання, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підсудного ОСОБА_8 , заслухавши думку учасників розгляду справи, апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.165-3 КПК України (1960 року) за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу чи у разі неможливості закінчення розслідування справи в частині доведеного обвинувачення, слідчий за погодженням з відповідним прокурором або прокурор звертається до суду з поданням про продовження строку тримання під вартою. У поданні зазначаються причини, у зв`язку з якими необхідно продовжити строк, обставини та факти, що належить дослідити, докази, які підтверджують, що злочин вчинено особою, яка тримається під вартою, і обґрунтування необхідності збереження цього запобіжного заходу.

Прокурором зазначені вимоги кримінально-процесуального закону було виконано, і апеляційний суд, виходячи з наведених вище правових норм, зобов`язаний розглянути вказане клопотання прокурора в межах дії строку запобіжного заходу визначеного оскаржуваним вироком суду.

Що стосується самого клопотання про продовження підсудному ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, то воно підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.ч.1,2 ст.148 КПК України (1960 року) запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Згідно ст.155 КПК України (1960 року) взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, під час досудового слідства ОСОБА_8 , враховуючи характер та тяжкість інкримінованих йому злочинів, було обрано запобіжний захід взяття під варту.

Так, ОСОБА_8 засуджений вироком суду першої інстанції, який наразі оскаржується, за умисні злочини, з поміж яких злочини за ст.187, ч.2 ст.115 КК України відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів.

Крім того, ОСОБА_8 раніше вже був судимий, зокрема 1999 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.206 КК України, і в подальшому, згідно вказаного оскаржуваного вироку суду вже 2002 року вчинює інші тяжкі злочини, що може свідчити про продовження вчинення ОСОБА_8 протиправної поведінки чи дій. ОСОБА_8 не одружений, дітей та родичів у Житомирській області не має, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків. Крім того, враховуючи, що за інкриміновані йому злочини судом першої інстанції призначено покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_8 , усвідомлюючи можливість його подальшого перебування у місцях позбавлення волі без перспективи звільнитись з них, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від суду.

Зазначені ризики на час розгляду апеляційним судом даної кримінальної справи, не зменшилися та не перестали існувати. За віком засуджений хоч і є особою похилого віку, але даних про те, що за станом здоров`я не може утримуватися в умовах попереднього ув`язнення, в матеріалах провадження відсутні. Враховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд вважає, що тільки такий запобіжних захід, як тримання під вартою, може забезпечити належну процесуальну поведінку підсудного ОСОБА_8 та запобігти наведеним вище ризикам.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Посилання засудженого та його захисника ОСОБА_9 про зміну підсудному ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, апеляційний суд зазначає, що ризики які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та строки якого в подальшому неодноразово продовжувалися, не зменшилися, продовжують існувати, підтверджуються вищенаведеним обґрунтуванням клопотання прокурора.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що можливості застосувати до підсудного інший запобіжний захід, навіть враховуючи тривалий термін його тримання під вартою, апеляційний суд не вбачає, в тому числі і з огляду на призначення судом першої інстанції покарання підсудному у виді довічного позбавлення волі.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що такий запобіжний захід як домашній арешт, КПК в редакції 1960 року не передбачено.

Крім того, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів, у яких він обвинувачується, додатково свідчить про те, що в зазначених умовах здійснення контролю за підсудним правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є вкрай важко.

На підставі наведеного клопотання прокурора про продовження терміну даного запобіжного заходу щодо підсудного підлягає задоволенню, оскільки підстави для його застосування не зникли, ризики не зменшилися, продовжують існувати, підстав для зміни запобіжного заходу немає, а апеляційний розгляд справи неможливо завершити до закінчення строку тримання під вартою, визначеного попередньою ухвалою апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 155, 165-3 КПК України 1960 року, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Клопотання прокурора ОСОБА_12 задовольнити.

Продовжити підсудному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 14.08.2022 року включно.

Ухвала набирає законної сили негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: