Справа № 199/5131/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000400, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000400, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.209 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що сектором дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000400, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.209 КК України.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 30.07.2022 року до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від працівників УПП про те, що 30.07.2022 року за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, біля буд. №722, зупинено транспортний засіб марки Mitsubishi Pajero, держаний номерний знак НОМЕР_1 , VIN (кузов) НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ознаками механічного втручання в номер кузова. ( НОМЕР_3 від 30.07.2022).

30.07.2022 року в період часу з 11 годин 00 хвилин по 11 годин 20 хвилин, під час огляду проведеного за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, біля буд. 722, дізнавачем СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 вилучено автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Pajero», д.н.з. НОМЕР_4 , VIN(кузов) НОМЕР_2 , з об`ємом двигуна 2,4л., чорного кольору, 2006 року випуску, та ключі до вказаного автомобіля.

01.08.2022 року дізнавачем СД ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про призначення речовим доказом автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Pajero», д.н.з. НОМЕР_4 , та ключі до вказаного автомобіля.

Таким чином, незастосування арешту вказаного майна може призвести до його подальшого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, а також здійснення інших дій щодо вищевказаного майна, що ускладнить або унеможливить подальше ефективне здійснення досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що тимчасово вилучене майно має суттєве доказове значення у кримінальному провадженні, для підтвердження або спростування факту вчинення невстановленими особами злочину, відповідальність за яке передбачена ст.290 КК України, дізнавач просив накласти арешт на майно, а саме на автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Pajero», номерний знак НОМЕР_4 , та ключі до вказаного автомобіля.

У судове засіданні дізнавач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву, якою просив розглянути клопотання за його відсутності.

Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, суд вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів клопотання вбачається, що сектором дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000400, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.209 КК України.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 30.07.2022 року до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від працівників УПП про те, що 30.07.2022 року за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, біля буд. №722, зупинено транспортний засіб марки Mitsubishi Pajero, держаний номерний знак НОМЕР_1 , VIN (кузов) НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ознаками механічного втручання в номер кузова. ( НОМЕР_3 від 30.07.2022).

30.07.2022 року в період часу з 11 годин 00 хвилин по 11 годин 20 хвилин, під час огляду проведеного за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, біля буд. 722, дізнавачем СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 вилучено автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Pajero», д.н.з. НОМЕР_4 , VIN(кузов) НОМЕР_2 , з об`ємом двигуна 2,4л., чорного кольору, 2006 року випуску, та ключі до вказаного автомобіля.

01.08.2022 року дізнавачем СД ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про призначення речовим доказом автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Pajero», д.н.з. НОМЕР_4 , та ключі до вказаного автомобіля.

Згідно зі ст.ст. 22, 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дізнавач сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції не довів суду, що даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключі є доказами вчинення кримінального правопорушення, оскільки відсутні будь-які дані щодо факту наявності самої події кримінального правопорушення. Крім того, дізнавачем не доведено суду, що саме позбавлення власника чи володільця майна права користуватись майном призведе до збереження речового доказу, та незастосування такого крайнього заходу, як арешт майна, приведе до його знищення чи приховування.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Таким чином, приходжу до висновку про необґрунтованість клопотання, а тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 22, 98, 100, 114, 168, 169, 171, 173, 237, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000400, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.209 КК України, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1