Справа № 204/24/22
Провадження №1-кп/204/322/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на альтернативний запобіжний захід з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні № 0000651 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 липня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання зазначив, що головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуальним наглядом за додержанням законів під час досудового розслідування групи прокурорів Офісу генерального Прокурора України, здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000651 від 06 липня 2020 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 24 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/21816 до ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. У подальшому вищевказаний запобіжний захід неодноразово було продовжено, останній раз 30 червня 2022 року до 27 серпня 2022 року, без визначення розміру застави. Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, маючи прямий умисел направлений на незаконне зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїн в особливо великих розмірах, у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленим способом перемістив до місця свого проживання 667 зіп-пакетів та до 5 зіп-пакетів кокаїну, загальною вагою 625, 58 г., чим здійснив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України. Однак, в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу та доданих до нього матеріалів відсутні будь-які докази, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводили, що обвинувачений мав на меті збут наркотичних речовин. Окрім цього, під час досудового розслідування не встановлено обставин придбання та зберігання ОСОБА_6 вказаних наркотичних засобів, не встановлено моменту виникнення відповідного умислу на їх збут, проміжку часу, протягом якого наркотичні засоби зберігались на місці їх вилучення. Також, помилково та бездоказово зроблено висновок про намір ОСОБА_6 здійснювати збут наркотичних засобів, лише за обставинами розфасованого стану наркотичних засобів під час їх вилучення та вилучення ваг під час обшуку, що самостійно не може свідчити про умисел обвинуваченого на їх збут. Неповнота дослідження вщевказанх обставин може свідчити про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , та, як наслідок, свідчити про відсутність обґрунтованої підозри за ч. 3 ст. 307 КК України. Ризики, які неодноразово зазначались при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу нічим не підтвердженні, та не знаходять свого документального підтвердження. Поведінка ОСОБА_6 свідчить про відсутність наміру переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки під час затримання та проведення обшуку він жодним чином не чинив опір працівникам правоохоронних органів. Окрім цього, у суду існує лише відповідна ймовірність переховування ОСОБА_6 від суду, яка не обґрунтована. Наркотичні засоби та майно, вилучене під час обшуку, було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та перебуває у відповідних органах, на які покладено обов`язок їх збереження, а отже ризик щодо їх знищення, приховування або спотворення є безпідставним та необґрунтованим. ОСОБА_6 є раніше не судимою особою та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати ризик вчинення іншого злочину не доведеним. Оскільки, під час досудового розслідування допит проводився лише осіб, які брали участь під час обшуку у якості понятих, їх покази є несуттєвими та не викриваючими обставин кримінального правопорушення, а підозра в рамках даного кримінального провадження була пред`явлена лише ОСОБА_6 . З огляду на вказане, ризик впливу на свідків є необґрунтованим. Щодо існування ризику у створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним в подальшому захисних версій, прокурором не доведено. Таким чином, жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведено. Просив змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на альтернативний запобіжний захід у виді застави.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав своє клопотання, просив його задовольнити. Раніше стороною захисту подавались аналогічні клопотання, і підстави для зміни, які були в них зазначені не змінились. Окрім цього, у зв`язку з військовим станом в нього не має можливості зустрітись зі своїм підзахисним.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити. Ризики, які зазначає прокурор в своїх клопотаннях нічим не підтверджені та відсутні. У зв`язку з введенням в Україні військового стану він позбавлений можливості спілкування зі своїм захисником.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ризики, які ним неодноразово зазначались у своїх клопотаннях не перестали існувати. Зміна запобіжного заходу є недоречною, оскільки ризик переховування від суду, відсутність місця проживання, роботи та, як наслідок, джерела доходу, не зменшили своєї актуальності, а зміна запобіжного заходу лише призведе до збільшення таких ризиків.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника про скасування запобіжного заходу, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21 лютого 2022 року у підготовчому судовому засіданні судом було розглянуто клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В судовому засіданні судом було встановлено, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому в задоволенні такого клопотання судом було відмовлено.
Окрім цього, 04 квітня 2022 року судом було розглянуто клопотання захисника ОСОБА_7 про скасування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для призову на військову службу під час мобілізації, в задоволенні якого було відмовлено.
30 червня 2022 року судом було постановлено ухвалу про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, а саме до 27 серпня 2022 року включно.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, за якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження строків утримання під вартою обвинуваченого, суд керувався вимогами ст. 177 КПК України та врахував усі ризики які стали підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_9 та які, на думку суду, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме: переховування від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна; відсутність у обвинуваченого постійного та стабільного доходу; вчинення незаконного впливу на свідків та експерта, оскільки останні ще не були безпосередньо допитані в судовому засіданні; можливість переховування від суду на території Російської Федерації, де з липня 2021 року і по теперішній час перебуває дружина обвинуваченого; відсутність будь-яких осіб на його утриманні; введення військового стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Окрім цього, судом неодноразово зазначалось щодо відсутності існування ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки прокурором не було надано належних підтверджень наявності вказаних ризиків.
При цьому, кожного разу при поданні захисником обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_3 клопотань про зміну запобіжного заходу у клопотаннях зазначаються аналогічні підстави для зміни запобіжного заходу, на які посилався в попередніх клопотаннях та яким судом вже була надана відповідна правова оцінка.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
В свою чергу обґрунтування підозри судом не береться до уваги, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.
При цьому, судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і такий, як застава, який просили обрати захисник та обвинувачений, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доцільність тримання обвинуваченого під вартою.
Окрім того, вирішуючи клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які наведено вище, а тому у задоволенні поданого клопотання слід відмовити.
Дані, що обвинувачений не може утримуватись в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» в матеріалах кримінального провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110,176-179, 181, 183, 193, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на альтернативний запобіжний захід з визначенням розміру застави - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1