Дата документу 09.08.2022 Справа № 336/2908/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2908/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1125/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новопавлівка, Оріхівського району Запорізької району, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 08 вересня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного браслету.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що прокурором не доведено наявність заявлених ризиків.

Він перебуває під вартою з 16 грудня 2021 року.

Вказує, що його стан здоров`я погіршився, за період перебування під вартою та в умовах СІЗО він не отримує лікування, яке міг би отримати, перебуваючи на волі.

Згідно з ухвалою суду, прокурор Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 у межах кримінального провадження №0000297 звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
В обґрунтування клопотання щодо ОСОБА_6 , який був раніше судимий:
- 31 жовтня 2006 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.297 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;
- 03 червня 2008 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Оріхівського районного суду від 31 жовтня 2006 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. Звільнився умовно достроково 18 серпня 2010 року на 1 рік 8 місяців 6 днів;
- 10 серпня 2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Оріхівського районного суду від 03 червня 2008 року та остаточно призначено покарання - 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнився 18 квітня 2014 року умовно-достроково;
- 04 травня 2016 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- 11 вересня 2017 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі; умовно-достроково звільнений 25 травня 2021 року на невідбутий строк 9 місяців 24 дні,
прокурор зазначає, що обвинувальний акт за ч.3 ст.185 КК України направлений на розгляд Оріхівського районного суду Запорізької області.
16 грудня 2021 року слідчим суддею щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід продовжувався до 11 липня 2022 року.
Підстави для його зміни на теперішній час відсутні, ризики переховування від суду, продовження злочинної діяльності продовжують існувати.
В судове засідання захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 не з`явився.
В судовому засіданні прокурор вважав за можливе здійснити розгляд клопотання за відсутності захисника, клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Обвинувачений висказав думку щодо можливості розгляду клопотання за відсутності захисника. Проти клопотання прокурора заперечив, однак будь-яких доводів на підтвердження своєї позиції не навів.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, які є нетяжким та тяжким злочинами.

Суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризиків переховування обвинуваченого від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, яким неможливо запобігти шляхом застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, але зауважив на тому, що обвинувачений має можливість внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі слідчого судді від 16 грудня 2021 року, розмір якої є мінімальним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з наявними матеріалами провадження, у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, він ніде не працює і законного джерела доходів не має, також немає місця проживання на території м.Запоріжжя, раніше він неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі тяжких злочинів проти власності. На цей час останній обвинувачується у вчиненні кількох епізодів аналогічних злочинів, вчинених у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк (ч.3 ст.185 КК України).

З зазначеного приводу колегія суддів звертає увагу на те, що практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи в т.ч. таких загроз як: ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих йому правопорушень та суворість можливого покарання, і інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

Судової тяганини у цьому кримінальному провадженні колегія суддів не убачає і звертає увагу на таке.

Обвинувачений перебуває під вартою з 16 грудня 2021 року, що не виходить за межі розумного строку.

Окрім цього, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 перебувало на розгляді Оріхівського районного суду Запорізької області, проте через воєнний стан розпорядженням Верховного Суду від 10 травня 2022 року територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області змінено та визначено за Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, який на цей час і здійснює це провадження.

Відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає та під час апеляційного розгляду таких відомостей теж не надано.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 08 вересня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3