В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2022 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0000948 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сабірабад Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, освіта 8 класів, не працюючого, військовозобов`язаного, не одруженого, проживаючого без реєстрації на території України за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

28.05.2020 року Деснянським районним судом м.Києва за ч.2 ст.187 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 05.06.2020 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання,

12.08.2021 року Дніпровським районним судом м.Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді 1 місяця арешту,

за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_7 Огли,

В С Т А Н О В И В:
25.03.2021 року, приблизно о 16 годин 20 хвилин, ОСОБА_4 проходив неподалік кав`ярні «Yellow Caffe», розташованої за адресою: м.Київ, вул.Шептицького, 24, де побачив, раніше незнайому йому ОСОБА_8 , яка, перебуваючи біля кафе, замовляла каву та тримала в правій руці мобільний телефон марки «IPhone XS max». В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите заволодіння чужим майном.

Обравши предметом свого злочинного посягання мобільний телефон марки «IPhone XS max» та в подальшому реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи з корисливих спонукань, усвідомлюючи відкритий характер своїх злочинних дій, навприсядки наблизився до ОСОБА_8 , та шляхом ривка, відкрито викрав мобільний телефон, який остання тримала в руці, а саме мобільний телефон марки «IPhone XS max», золотистого кольору, вартістю 29000 гривень, в якому знаходилась сім-картка з абонентським номером «Лайфселл» НОМЕР_1 , вартістю 30 гривень, залишку грошових коштів на рахунку не було, та який перебував у захисному силіконовому чохлі, бежевого кольору, вартістю 900 гривень.

Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 завдав матеріального збитку ОСОБА_8 на суму 29930 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав та пояснив суду, що 25.03.2021 року, з самого ранку до 18-00 години, він перебував на ринку Троєщина, де продавав овочі та фрукти. Біля кав`ярні «Yellow Caffe» був лише один раз, але не в день події. Інкримінованого йому злочину не вчиняв.
Потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що 25.03.2021 року вона вийшла з свого будинку на прогулянку разом з двома дітьми і пішла до кафе по вул.Шептицького. Під час того, як вона стояла на вході в кафе та розмовляла з баристою, оскільки діти перебували у візочку, вона раптово відчула як хтось спробував вирвати з її руки мобільний телефон, який вона спочатку притримала. Обернувшись, вона помітила чоловіка в капюшоні, якого в подальшому впізнала під час слідчого експерименту за рисами обличчя, оскільки чітко їх запам`ятала, та який, присівши біля неї, вже ривком вдруге вирвав в неї мобільний телефон та побіг у невідомому їй напрямку. Після цього вона залишилась разом з візочком з дітьми біля кафе та з телефону баристи вона зателефонувала чоловікові та до поліції. Цивільний позов вона не заявляє, претензій до обвинуваченого не має, покарання просить призначити на розсуд суду. В обвинуваченому впізнає чоловіка, який відкрито заволодів її мобільним телефоном.

Допитана судом свідок обвинувачення ОСОБА_9 , суду показала, що 25.03.2021 року вона була на роботі в кав`ярніза адресою: АДРЕСА_2 . В другій половині дня до неї прийшла потерпіла, замовила кави, а сама в цей час залишилась біля вхідних дверей, оскільки вона була з дитячим візочком та двома дітьми. Під час спілкування вона помітила, як позаду потерпілої повільно наближається чоловік, та раптово ривком вирвав з руки потерпілої телефон і почав тікати в бік нежитлового будинку. Після чого потерпіла викликала поліцію. Вона запам`ятала його загальні риси та під час проведення впізнання за фотознімками вказала на особу, яка була дуже схожа на цього чоловіка.

Також, з досліджених судом, у порядку ст.358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено, що обставини, регламентовані ст.91 вказаного Кодексу є дійсними та доведеними у повні мірі.

Дані, регламентовані ст.91 КПК України, встановлені також і з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №521/11693/16-к, а саме: судом встановлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст.84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000948 від 26.03.2021 року (том 1 а.с.1),

- протокол прийняття від потерпілої ОСОБА_8 заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.03.2021 року (том 2 а.с.14-16),

- протокол огляду місця події від 25.03.2021 року з фото таблицею відкритої ділянки місцевості з асфальтним покриттям, що знаходиться на розі магазину «Фуршет», що за адресою: АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою (том 1 а.с.96-98),

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.04.2021 року, за участю потерпілої ОСОБА_8 , в ході якого остання повідомила, що впізнати особу, що викрала у неї мобільний телефон марки «IPhone XS max» зможе за формою обличчя, висотою лобу, відтопириністю вух, ширшим підборіддям та лобними зморшками, та після пред`явлення фотознімків громадян, серед яких, можливо фотознімок особи, що причетна до події, заявила, що впізнає особу зображену на фото №2, як ту, що викрала в неї телефон, згідно довідки на фото №2 зображений ОСОБА_4 (том 1 а.с.100-102),

- протокол перегляду відеозапису з камер спостереження за 25.03.2021 року кав`ярні «Єлоукафе» за адресою: вул.Шептицького, 24, за участю потерпілої ОСОБА_8 від 29.04.2021 року та DVD-диск з відеозаписом, в ході якого остання пояснила, що відеозаписом зафіксовано особу, яку вона впізнала за №2 при пред`явлені фотознімків відповідно протоколу впізнання, яка 25.03.2021 року біля кав`ярні «Єлоукафе» по вулиці Шептицького в м.Києві відкрито викрала в неї з руки мобільний телефон марки «IPhone XS max» (том 1 а.с.105-108),

- постанова про визнання та приєднання речових доказів від 29.04.2021 року, якою ДВД диск з відеозаписом з камер спостереження, розташованих за адресою: м.Київ, вул.Шептицького, 2-А, визнано речовим доказом, диск долучено та зберігається в матеріалах кримінального провадження (том 1 а.с.109),

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складений у приміщенні Дніпровського УП ГУНП у місті Києві у каб.302, о 20-50 годині 08.07.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 було фактично затримано 08.07.2021 року о 15-00 годині (том 1 а.с.122-125),

- протокол огляду місця події від 28.04.2021 року приміщення службового кабінету №309, який знаходиться на 3 поверсі Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві за адресою: м.Київ, вул.Червоноткацька, 2, за участю ОСОБА_10 (том 1 а.с.127-130),

- протокол огляду речей від 29.04.2021 року з ілюстративною таблицею, об`єктом огляду якого були мобільний телефон «IPhone XS max», який добровільно надано ОСОБА_11 , та блокнот чорного кольору, який добровільно надано ОСОБА_10 , в якому міститься запис за 25.03.2021 року щодо мобільного телефону «IPhone XS max» ІМЕІ НОМЕР_2 з позначкою «отказ», за участю учасника ОСОБА_10 , в ході якого останній повідомив, що це саме той телефон, що приносила особи української та кавказької зовнішності 25.03.2021 року (том 1 а.с.133-135),

- постанова про визнання та приєднання речових доказів від 29.04.2021 року, якою мобільний телефон марки «IPhone XS max», ІМЕІ НОМЕР_2 та блокнот, в якому за 25.03.2021 року міститься запис щодо мобільного телефону «IPhone XS max», ІМЕІ НОМЕР_2 , визнано речовими доказами, телефон повернуто потерпілій ОСОБА_8 під зберігальну розписку, блокнот передано на зберігання в камеру схову Дніпровського УП ГУНП в м.Києві (том 1 а.с.136-137),

- протокол огляду місця події від 27.04.2021 року приміщення службового кабінету №309, який знаходиться на 3 поверсі Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві за адресою: м.Київ, вул.Червоноткацька, 2, за участю ОСОБА_11 (том 1 а.с.139-141),

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.04.2021 року за участю свідка ОСОБА_9 , в ході якого остання повідомила, що впізнати особу, що викрала мобільний телефон марки «IPhone XS max» у знайомої ОСОБА_12 зможе за формою носа, розташуванням очей та брів, формою підборіддя та губами, та після пред`явлення фотознімків громадян, серед яких, можливо фотознімок особи, що причетна до події, заявила, що впізнає особу, зображену на фото №1, як ту, що викрала мобільний телефон у її знайомої ОСОБА_12 , згідно довідки на фото №1 зображений ОСОБА_4 (том 1 а.с.142-144),

Крім того, у судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_4 (том 1 а.с.111-115, том 2 а.с.17-18) та досліджено в порядку ст.359 КПК України відеозаписи.

Гарантією виконання органом досудового розслідування вимог ст.9 КПК України є використання всіх джерел доказування, збирання та закріплення кожного доказу у суворій відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. Порушення вимог закону при отриманні доказу виключає використання останнього, оскільки відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив зазначені вище докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, і встановив правильність збору стороною обвинувачення та закріплення кожного з них.

Крім того, жодної із передбачених законом обставин для визнання вказаних доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_4 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

Враховуючи обставини справи, спосіб, характер, поведінку та дії ОСОБА_4 після відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 , свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

В судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст.ст.22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, щодо невчинення ним інкримінованого злочину, оскільки вони повністю спростовуються вищезазначеними показаннями потерпілої та свідка, а також іншими матеріалами справи в сукупності.
Тому до показів обвинуваченого ОСОБА_4 в обґрунтування його невинуватості у вчиненні злочину суд ставиться критично, оскільки його показання в судовому засіданні є непослідовними, не відповідають фактичним обставинам справи, і розцінює їх як спробу обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, а версію, висунуту обвинуваченим на свій захист, суд вважає неспроможною, яка не відповідає встановленим безпосередньо судом обставинам справи.
В той же час показання потерпілої та свідка суд вважає послідовними, оскільки, допитані у судовому засіданні, вони давали чіткі та логічні покази, деталізуючи їх, тому вони повністю відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. Суд розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченого і вважає, що вони в сукупності з іншими дослідженими судом доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку по справі.

Щодо розбіжностей, на думку захисника, у показаннях потерпілої та свідка з приводу механізму вчинення злочину, суд вважає їх не суттєвими з урахуванням тривалого часу, що минув з моменту вчинення злочину, та місця розташування потерпілої та свідка в момент його вчинення та відповідного сприйняття ними механізму грабежу, що підтверджено в судовому засіданні в тому числі самою потерпілою ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_9 .

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 та наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Кваліфікуючі дії обвинуваченого, суд враховує правову позицію, Верховного Суду, викладену в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 05.04.2018 у справі №658/1658/16-к.

Зокрема, суд враховує, що кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати також як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Підстав, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України судом також не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, характеризується з негативної сторони, стан здоров`я, спосіб життя (раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисного тяжкого злочину, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку); відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме класифікацію за ст.12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, думку потерпілої та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України, чи норм ст.69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст.131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 термін його попереднього ув`язнення, а саме з моменту його фактичного затримання - 15-00 години 08.07.2021 року.

В ході досудового розслідування та у суді потерпілою цивільний позов заявлено не було.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відстуні.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (місяців) позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати змоменту його фактичного затримання з 08.07.2021 року, зарахувавши попереднє ув`язнення в строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Матеріали кримінального провадження №0000948 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/12816/21.
Речові докази: ДВД диск з відеозаписом з камер спостереження, розташованих за адресою: м.Київ, вул.Шептицького, 2-А, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000948, - залишити в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «IPhone XS max», ІМЕІ НОМЕР_2 , який передано під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_8 , - залишити їй; блокнот, в якому за 25.03.2021 року міститься запис щодо мобільного телефону «IPhone XS max», ІМЕІ НОМЕР_2 , який передано на зберігання в камеру схову Дніпровського УП ГУНП в м.Києві, - знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1