Справа № 464/4718/21
пр.№ 1-кп/464/222/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/4718/21, внесене 10 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст.89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 09 червня 2021 року, близько 05:45 год, перебуваючи на 5 поверсі в під`їзді № 2, що в будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав дитячий візок марки «Tako Laret» темно-рожевого кольору, вартістю 2 000 грн, який належить потерпілому ОСОБА_5 , після чого покинув місце події із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 , спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2 000 гривень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення за викладених обставин визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав можливим обмежитися лише допитом обвинуваченої та з`ясуванням даних про її особу. При цьому судом обвинуваченій було роз`яснено, що в цьому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано правильно за ч.1 ст.185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка). Правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння учасниками судового провадження не оспорюється.
При призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення проти власності, який згідно зі ст.12 КК України, є проступком, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який неодружений, відсутні міцні соціальних зв`язки, не працює (відповідно відсутність доходу), на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання скарг не поступало, згідно зі ст.89 КК України раніше не судимий.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, приходить висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкції статті, що буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, на підставі ст.69 КК України, суд не знаходить.

Разом з тим, згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому з урахуванням особи винного, який усвідомив свою провину, щиро кається, відсутність претензій до обвинуваченого, суд дійшов переконання про можливість звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з визначенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 532 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, та згідно зі ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Речові докази, а саме:
-капюшон рожевого кольору від дитячої коляски та матрац рожевого кольору від дитячої коляски, які постановою дізнавача від 15 червня 2021 року визнано речовим доказам повернути потерпілому ОСОБА_5 ;
-куртку світлого кольору, яку постановою дізнавача від 15 червня 2021 року визнано речовим доказам повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ;
-компакт-диск DМВ-R, на якому знаходиться аудіозапис, який постановою дізнавача від 14 червня 2021 року визнано речовим доказам, зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення. Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1