УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 502/1188/17
провадження № 51-1041ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року про закриття апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 29 липня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повернуто прокурору для проведення його у відповідність з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу місцевого суду закрито та апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами повернуто останньому.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаної ухвали апеляційного суду у касаційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що

у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити, виходячи

з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Положеннями ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених КПК. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Як вбачається з долученого оскаржуваного судового рішення, ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 29 липня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повернуто прокурору для проведення його у відповідність з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу місцевого суду закрито з тих підстав, що вона подана на судове рішення, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку
З оскаржуваної ували видно, що апеляційний суд з урахуванням висновку зробленим у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 161/7092/20 (провадження № 51-5946кмо20), мотивував своє рішення тим, що КПК України не передбачає можливості апеляційного оскарження ухвали суду про повернення обвинувального акту прокурору на виконання вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» для внесення з урахуванням вимог глави 25 цього Кодексу.
Верховний Суд у згаданій вище постанові зазначив, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт, але у випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України відсилає до ст. 291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

Разом із тим, Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII) внесено відповідні зміни до КПК України, зокрема до глави 25 КПК України, якою визначено особливості досудового розслідування кримінальних проступків.
При цьому згідно з підпунктом 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
Відтак метою такого повернення відповідно до положень Закону № 2617-VIII є лише внесення обвинувального акта з урахуванням визначеної главою 25 КПК України процедури, якою передбачено, що за встановлених у ст. 302 КПК України умов прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Таким чином, підставою повернення обвинувального акта за підпунктом 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII є невідповідність закону процедури внесення цього обвинувального акта, на відміну від положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, де йдеться про недоліки самого підсумкового документа досудового розслідування обвинувального акта.
До того ж, приписи підпункту 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2617-VIII про повернення обвинувального акта, на відміну від положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, викладено як імперативну та безумовну вимогу до суду, що вказує і на відсутність предмету апеляційної перевірки згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а саме - «відповідності чи невідповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу».

Разом із тим, ч. 4 ст. 314 КПКУкраїни прямо передбачає можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали про повернення обвинувального акта, прийнятої згідно з приписами саме ст. 314 КПК, проте спеціальних норм стосовно можливості оскарження повернення обвинувального акта на підставі підпункту 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII чинний КПК України не містить.
З огляду на наведене, повернення обвинувального акта за підпунктом 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII становить кримінально-процесуальний акт sui generis, тобто його конструкція є своєрідною, єдиною у своєму роді.
Отже, кримінально-процесуальні акти (механізми) повернення обвинувального акта прокурору в порядку, передбаченому ст. 314 КПК України, та повернення обвинувального акта прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України, закріплений в підпункті 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617 -VIII, не є тотожними.
Виходячи ж із закріпленого в пункті 3 ч. 1 та абзаці 1 ч. 2 ст. 392 КПК України загального правила про недопустимість окремого оскарження ухвал, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, крім випадків, визначених цим Кодексом, та відсутності в нормах КПК України відповідної вказівки щодо можливості оскарження, ухвала місцевого суду про повернення обвинувального акта прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, апеляційний суд, обґрунтовано закрив апеляційне провадження за його скаргою.
Оскільки зі змісту касаційної скарги, доданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження

за його касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року про закриття апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3