ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0004926 від 08.07.2018 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 липня 2022 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 липня 2022 року по 10 вересня 2022 року, включно ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Соснівського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження №0004926 від 08.07.2018 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

У судовому засіданні 12 липня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 липня 2022 року по 10 вересня 2022 року, включно.

Продовжуючи ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 закінчується 30 липня 2022 року, тоді як завершити судове провадження до спливу строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо.

Місцевий суд зважив також на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення дали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може здійснювати вплив на потерпілу та свідків, які не допитані судом, перешкоджати кримінальному провадженю іншим чином. Тяжкість покарання також збільшує ймовірність ризику переховування обвинуваченого від суду.

При цьому, місцевим судом надано оцінку особі обвинуваченого, який раніше не судимий; тяжкими захворюваннями не страждає; на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, а тому вважав, що ризики, наведені прокурором є дійсними та триваючими, на даний час суттєво не зменшились та виключають можливість, на даний період часу, зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Крім того, у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан терміном на 30 днів, а також запроваджено заходи правового режиму воєнного стану. Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. На думку суду, дана обставина лише збільшує вищевстановлені ризики.

В свою чергу, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених підстав, коли судовий розгляд справи ще не розпочався, суд вважав їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та обвинуваченим не доведено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною і необґрунтованою, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 липня 2022 року, відмовивши у задоволенні клопотання прокурора, а обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ч.2 ст.331, п.1 ч.3 ст.199 КПК України, при цьому прокурором істотно порушено вимоги п.5 ч.1 ст.184, п.1 ч.3 ст.184, ст.178, п.п.2,3 ч.1 ст.194 КПК України.

Вважає, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції істотно порушив вимоги ст.178 КПК України, так як не оцінив в сукупності всі передбачені даною нормою обставини та істотно порушуючи вимоги п.п.2,3 ч.1 ст.194 КПК України, не встановив докази і не звернув увагу на їх відсутність про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Суд не навів в оскаржуваній ухвалі доказів, досліджуючи які дійшов висновку про недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки обвинуваченого та не виконав встановлений ч.2 ст.194 КПК України обов`язок не постановив ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, оскільки під час розгляду клопотання прокурор не довів наявність всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті. При цьому, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам п.п.2-4 ч.1 ст.196 КПК України, так як не містить відомостей про вказані обставини і посилання на докази, що їх підтверджують. Загалом в ухвалі не зазначено обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики можливого переховування і впливу на єдиного свідка, існують і/або не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою та не вказано належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Також, на думку апелянта, місцевим судом істотно порушуються вимоги ст.28 КПК України щодо розумного строку вчинення процесуальних дій і/або прийняття процесуальних рішень, передусім розгляд кримінального провадження по суті і постановлення вироку.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі відсутні обґрунтування з посиланням на докази недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Одночасно захисник зазначає, що судом першої інстанції істотно порушено Європейську Конвенцію з прав людини та практику ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відноситься до тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, при цьому, обвинувачений хоча раніше не судимий, однак за весь час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не сприяв суду у встановлені істини у справі, а всіляко переконував суд у своїй непричетності до інкримінованого йому злочину. Крім того, ОСОБА_8 тяжкими захворюваннями не страждає, немає на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, та те, що завершити судове провадження до спливу строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо.

При цьому, прокурором доведено наявність існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України та відсутності можливості застосування щодо ОСОБА_8 альтернативних запобіжних заходів, оскільки вони не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ч.2 ст.331, п.1 ч.3 ст.199 КПК України, при цьому прокурором істотно порушено вимоги п.5 ч.1 ст.184, п.1 ч.3 ст.184, ст.178, п.п.2,3 ч.1 ст.194 КПК України, а оскаржувана ухвала місцевого суду не відповідає вимогам ст.178, п.п.2,3 ч.1,2 ст.194, п.п.2-4 ч.1 ст.196 КПК України та те, що загалом в ухвалі не зазначено обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики можливого переховування і впливу на єдиного свідка, існують і/або не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою та не вказано належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Не спроможними колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта, оскільки відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд першої інстанції обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду, врахував тяжкість покарання обвинуваченому, характер і обставини вчиненні кримінального правопорушення, надавши оцінку особі останнього, з врахуванням чого, дійшов вірних висновків про те, що ризики, наведені прокурором є дійсними та триваючими, які суттєво не зменшились, та виключають можливість, на даний період часу, зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

У зв`язку з викладеним, неприйнятними є доводи сторони захисту про те, що в оскаржуваній ухвалі відсутні обґрунтування з посиланням на докази недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки обвинуваченого, оскільки, на думку колегії суддів, ухвала місцевого суду є належним чином обґрунтована.

Також безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи апелянта про істотне порушення судом першої інстанції Європейської Конвенції з прав людини та практики ЄСПЛ, так як місцевим судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного та/або обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про істотне порушення місцевим судом вимоги ст.28 КПК України щодо розумного строку вчинення процесуальних дій і/або прийняття процесуальних рішень, передусім розгляд кримінального провадження по суті і постановлення вироку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дані обставини не є предметом розгляду під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_8 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 липня 2022 року, якою щодо ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 липня 2022 року по 10 вересня 2022 року, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді