Номер провадження: 11-кп/813/490/22
Номер справи місцевого суду: 508/1215/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 06 серпня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000166 від 07 листопада 2019 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ганкине Щербактинського району Павлоградської області Республіки Казахстан, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонер, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 06 серпня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 03 листопада 2019 року приблизно о 18 годині, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , помітив на території частково огородженого сусіднього домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , металевий швелер, що належить ОСОБА_9 , довжиною 4 м. 10 см., шириною 12 см. та у ОСОБА_8 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, безперешкодно, з території часткового огородженого двору ОСОБА_9 таємно викрав металевий швелер.

У подальшому він розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми протиправними діями матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 902 гривні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок змінити в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції не врахував положення ст.5 КК України та погіршив становище обвинуваченого, застосувавши при призначенні покарання Закон України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

На думку прокурора при призначенні ОСОБА_8 покарання необхідно застосувати санкцію ч.1 ст.185 КК України, у редакції яка передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин прокурор просив оскаржений вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку. Перед початком судового засідання надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Положеннями ч.4 ст.401 КПК України передбачено, що обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, а навпаки прокурор просить поліпшити становище ОСОБА_8 та призначити йому більш м`яке покарання за ч.1 ст.185 КК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_8 , оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 не оскаржував фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_8 та ступінь доведеності його вини, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині.

При цьому, під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Частиною першою статті 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У ст.58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З 01 липня 2020 року в Україні набув чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII (далі - Закон України №2617-VIII).

Вказаним Законом внесені зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до частин 1 та 2 ст.12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, де кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Оскаржуваним вироком встановлено, що протиправні дії, передбачені ч.1 ст.185 КК України були вчиненні обвинуваченим ОСОБА_8 03 листопада 2019 року.

З 01 липня 2020 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, перестало бути злочином та відноситься до категорії кримінальних проступків (виходячи з санкції цієї статті: змінено розміри штрафу - з розміру від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до розміру від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а такий вид покарання, як позбавлення волі на строк до трьох років замінено на покарання у виді обмеження волі на строк до 5 років).

Згідно з ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 3 ст.5 КК України встановлено, що Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

У даному кримінальному провадженні суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України не врахував положення ст.5 КК України та безпідставно застосував Закон України №2617-VIII від 22.11.2018 року, який у даному випадку не підлягав застосуванню, оскільки він погіршує становище обвинуваченого.

Таким чином суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п.4) ч.1 ст.409, п.2) ч.1 ст.413 КК України є підставою для зміни оскарженого вироку в частині призначення покарання.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, слід виходити із розміру, який був передбачений у попередній редакції ч.1 ст.185 КК України, а саме від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки такий розмір штрафу поліпшує становище обвинуваченого.

Згідно п.2) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4) ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі викладеного апеляційний суд визнає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає зміні в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 06 серпня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3