Номер провадження: 11-сс/813/1196/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000060, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст.189 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2022 у кримінальному провадженні №0000060, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст.189 КК України задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку 13.08.2022 у період часу з 06:40 - 08:34 по АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone» синього кольору, мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору, мобільний телефон марки «iPhone» білого кольору, мобільний телефон марки «Xiaomi» чорного кольору, тримач від «Sim-карти» із номером телефону « НОМЕР_1 », флеш-носій об`ємом 2 TB сірого кольору, «Sim-карта» серії « НОМЕР_2 », стартовий пакет із номером « НОМЕР_3 », стартовий пакет із номером « НОМЕР_4 » , грошові кошти в сумі 28832 доларів та 1200 євро з забороною розпоряджання та користування.
Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що вищезазначене майно може містити відомості щодо вчиненого кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу постановлену з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи обґрунтовує тим, що судом в оскаржуваній ухвалі та слідчим в клопотанні не наведено жодних підстав щодо співрозмірності накладення арешту на майно та доказове значення у кримінальному провадженні. Вказує, що ОСОБА_7 не є підозрюваним, обвинуваченим та взагалі не має жодного процесуального статусу. Окрім того ОСОБА_7 взагалі не допитувався та не був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду. Наголошує, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя мав відмовити у задоволенні клопотання. Вказує, що слідчий не мав права звертатися з поданим клопотання у відповідності до ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

Прокурор будучи повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак до початку судового розгляду від прокурора ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без її участі.
Представник власника майна не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, а тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе та необхідне провести розгляд справи за відсутності сторони обвинувачення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження та клопотання слідчого 13.08.2022 у період часу з 06:40 08:34 годин у кримінальному провадженні №0000060, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 06:40 08:34, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «iPhone» синього кольору, мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору, мобільний телефон марки «iPhone» білого кольору, мобільний телефон марки «Xiaomi» чорного кольору, тримач від «Sim-карти» із номером телефону « НОМЕР_1 », флеш-носій об`ємом 2 TB сірого кольору, «Sim-карта» серії « НОМЕР_2 », стартовий пакет із номером « НОМЕР_3 », стартовий пакет із номером « НОМЕР_4 » які упаковано до сейф-пакету серії SUD2011362, грошові кошти, а саме: долари в сумі 28 тисяч 832 долари які упаковані до сейф-пакету №SUD2011361, євро в сумі 1200 євро до сейф- пакету №SUD2011360.
Надалі 14.08.2022 постановою слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області вилучене майно визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження.
У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Натомість у поданому клопотанні слідчого не зазначені наведені у ст. 171 КПК України підстави та мета накладення арешту. не вказано, яке саме відношення має вилучене майно у ОСОБА_7 до вчиненого правопорушення та взагалі обмежився лише перерахуванням майна, на яке просив накласти арешт, однак не розмежував і не конкретизував таке майно, не зазначивши, яке відношення має саме це майно до даного кримінального провадження.

Разом з тим, до клопотання слідчим долучено: копію витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000060, копію постанови про призначення групи слідчих, копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; копію заяви про вчинення злочину, копію протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 , копію ухвали про надання дозволу на проведення обшуку та копію протоколу проведення обшуку від 13.08.2022 (а.п. 4-16).
Однак будь яких інших документів на обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно матеріали клопотання не містять.
При цьому слідчий посилаючись в поданому клопотанні на визнання вилученого майна речовим доказом, взагалі не додає до матеріалів провадження таку постанову.
З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя формально врахував обставини, викладені в клопотанні слідчого, не обґрунтував яким критеріям відповідають ці речі, крім зазначення положень ст. 98 КПК України, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно, та не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України і не надав відповідної правової оцінки даному клопотанню, а саме відсутності у ньому даних на обґрунтування поданого клопотання та прийняв передчасне та необґрунтоване рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановленні ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення, які у відповідності до вимог ст. 409 та 412 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, встановлені апеляційним судом обставини вказують на невідповідність клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Частина 3 статті 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає клопотання прокурору для усунення недоліків.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч. 3 ст.172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000060, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст.189 КК України- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000060, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст.189 КК України прокурору для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині судового рішення протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4