Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2019/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000290 від 28.07.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Остки Рокитнівського району Рівненської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, має на утриманні семеро неповнолітніх дітей, раніше не судимого, не інваліда, не депутата, працюючого черговим по станції Остки Львівської залізниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
28.07.2019 року ОСОБА_4 , керуючи власним, технічно справним, відповідно до висновку експерта від 02.10.2019 року № 3/818, автомобілем марки «Мерседес Спринтер», д.н.з НОМЕР_1 , перевозячи в якості пасажира ОСОБА_7 , рухався по автодорозі сполученням Київ-Ковель в напрямку м. Ковеля.
Близько 02 години, водій ОСОБА_4 , проїжджаючи ділянку дороги на 244 км. + 200 м., що на території Олевського району Житомирської області, в порушення, відповідно до висновку експерта від 26.11.2019 №3/1172, вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
-п. 10.1 ПДР, який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
-п. 11.3 ПДР, який дозволяє на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, не переконався в безпечності своїх дій, не надав перевагу в русі транспортним засобам, що рухалися в зустрічному напрямку, виїхав на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення з автомобілем марки «Лексус ЛС460», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку, перевозив в якості пасажира ОСОБА_9 та рухався в напрямку м. Києва.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася, водій автомобіля марки «Лексус ЛС460», д.н.з НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 18.11.2019 року № 261, тілесні ушкодження у вигляді: закритого подвійного перелому лівої променевої кістки в нижній та середній третинах, закритого перелому тіла грудини, закритого перелому 5-го ребра зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді: перелому тім`яної кістки, перелому великого крила основної кістки зліва з переходом на основу черепа в передній черепній ямці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент виникнення.
Прокурор у судовому засіданні просить суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком тривалістю два роки, при цьому на обвинуваченого обов`язки передбачені ст. 76 КК України не покладати. Вважає, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття та обставини, які обтяжують відповідальність обвинуваченого відсутні. Речові докази у справі слід повернути законним власникам. Також прокурор просить стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення експертиз в загальному розмірі 5024,32 грн. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 прокурор підтримала повністю в частині відшкодування матеріальної шкоди, відносно відшкодування моральної шкоди вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та суду показав, що він керував належним йому на праві власності автомобілем марки «Мерседес» по автодорозі в напрямку м. Ковель, рухався з Кіровоградської області , де він перебував у знайомих, в автомобілі разом з ним перебував син на пасажирському сидінні спереду. При цьому він рухався зі швидкістю близько 90 км/год. ДТП відбулося на території Олевського району 28.07.2019 року, близько 02 год. вночі. Під час руху він по телефону не розмовляв і перебував у тверезому стані, причину ДТП не може назвати. Під час ДТП він та його син отримали тілесні ушкодження та довго лікувалися, факт зіткнення з автомобілем потерпілого визнає. Також обвинувачений повідомив, що не бачив на якій смузі відбулося зіткнення, хто перебував в автомобілі потерпілого йому не відомо, збитки потерпілому він не відшкодував і вибачення не просив. Зазначив, що працює черговим на станції та отримує близько 8 тис. грн. зарплати в місяць, одружений , на утриманні має семеро неповнолітніх дітей. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 визнав повністю в частині відшкодування матеріальної шкоди, при цьому відносно відшкодування моральної шкоди заперечує.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, має на утримання неповнолітніх дітей , тому вважає, що міру покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України слід призначити у виді позбавлення волі строком три роки без позбавлення права керування транспортними засобами, з іспитовим строком один рік. Не заперечує стосовно цивільного позову потерпілого в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та відносно заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди вважає, що її слід задоволити частково в розмірі 13000,00 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання, не з`явився, при цьому представник потерпілого вважає, що судове засідання можливо проводити без участі потерпілого, оскільки він представляє його інтереси.
Прокурор, обвинувачений та захисник не заперечують стосовно проведення судового розгляду справи без участі потерпілого.
Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що оскільки обвинувачений свою вину не визнав, тому він покладається на розсуд суду при призначенні покарання. Просить врахувати, що обвинувачений заподіяну шкоду потерпілому на даний час не відшкодував. Не бачить підстав для позбавлення права керування обвинуваченого, але вважає, що не слід застосовувати іспитовий строк. Також підтримав заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної та моральної шкоди, вважає, що заявлені позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Окрім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно стверджується іншими зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.07.2019 року із схемою та фототаблицею, з якого слідує, що місцем дорожньо-транспортної пригоди з участю автомобіля марки «Mercedes Sprinter», р.н. НОМЕР_1 та автомобіля марки «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , є ділянка автодороги сполученням Київ-Ковель, 244 км. + 200 м;
-висновком експерта від 30.09.2019 року № 3/820 з якого слідує, що на момент ДТП гальмова система автомобіля «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , знаходилась в технічно працездатному стані, на момент ДТП рульове керування автомобіля «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , знаходилось в технічно працездатному стані, на момент ДТП ходова частина автомобіля «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , знаходилась в технічно працездатному стані, на момент огляду зовнішні світлові прилади автомобіля «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , знаходились в технічно непрацездатному стані, визначити в якому технічному стані знаходились зовнішні світлові прилади автомобіля «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , на момент ДТП не виявилось можливим. В процесі дослідження гальмової системи , рульового керування , ходової частини автомобіля «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічної непрацездатності систем, вузлів, агрегатів і деталей, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди;
- висновком експерта від 02.10.2019 року № 3/818 з якого слідує, що на момент ДТП гальмова система автомобіля «Mercedes Sprinter», р.н. НОМЕР_1 , знаходилась в технічно працездатному стані, на момент ДТП рульове керування автомобіля «Mercedes Sprinter», р.н. НОМЕР_1 , знаходилось в технічно працездатному стані, на момент ДТП ходова частина автомобіля «Mercedes Sprinter», р.н. НОМЕР_1 , знаходилась в технічно працездатному стані, на момент огляду зовнішнє світлове обладнання автомобіля «Mercedes Sprinter», р.н. НОМЕР_1 , знаходилось в технічно непрацездатному стані, визначити в якому технічному стані знаходились зовнішні світлові прилади на момент ДТП не представилось можливим. В процесі дослідження технічного стану гальмової системи, рульового керування, ходової частини автомобіля «Mercedes Sprinter», р.н. НОМЕР_1 , не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічної непрацездатності систем, вузлів, агрегатів і деталей, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди;
- висновком експерта від 30.09.2019 року № 3/821 з якого слідує, що первинний контакт досліджуваних транспортних засобів , відбувся між передньою лівою частиною автомобіля «Mercedes Sprinter», р.н. НОМЕР_1 , з передньою лівою частиною автомобіля «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 ,при загальному русі транспортних засобів в зустрічному напрямку;
- висновком експерта від 26.11.2019 року № 3/1172 з якого слідує, що в наведених дорожніх умовах, при заданих вихідних даних, в причинному зв`язку з створенням аварійної обстановки та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є виїзд автомобіля «Mercedes Sprinter», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , на зустрічну смугу руху, в момент, коли водій автомобіля «Лексус 460», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості попередити зіткнення;

- висновком експерта від 18.11.2019 року № 222, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент виникнення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2019 року, з фототаблицею, з якого слідує, що потерпілий ОСОБА_8 показав про обставини, як відбулося зіткнення автомобіля марки «Mercedes Sprinter», р.н. НОМЕР_1 та автомобіля марки «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , на ділянці автодороги сполученням Київ-Ковель, 244 км;
- висновком експерта від 20.09.2019 року № 262, з якого вбачається, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- висновком експерта від 20.09.2019 року № 263, з якого вбачається, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;
-показами потерпілого ОСОБА_8 , який суду показав, що він керуючи належним йому автомобілем марки «Лексус», їхав з Польщі до м. Києва разом з пасажиром ОСОБА_9 , який сидів на передньому пасажирському кріслі. ДТП сталася 28.07.2019 року вночі близько 02 год. Він їхав з увімкненими фарами та перебував у тверезому стані , побачив зустрічний автомобіль за 20-30 м до зіткнення по його смузі, при цьому встиг пригальмувати , зіткнення прийшлося у ліву передню частину автомобіля. Внаслідок ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження, втратив працездатність, близько трьох тижнів перебував у лікарні, йому провели кілька операцій. Повідомив, що дорога мала дві смуги руху , він рухався по своїй смузі руху , а автомобіль , яким керував обвинувачений спочатку рухався по власній смузі руху, але потім різко виїхав на його смугу руху. Також повідомив, що перебуває у цивільному шлюбі, під час роботи його заробітна плата становила близько 15 тис грн. в місяць;

- показами свідка ОСОБА_9 , якийсуду показав, що він працює директором ТОВ «Будпокергруп» та він був пасажиром та бачив момент ДТП, яке сталося на автодорозі Київ-Ковель, близько 02 години, вночі. Потерпілий перебував у тверезому стані , вони рухалися зі швидкістю близько 90 км/ год. ДТП сталося на їхній смузі руху. Коли побачив зустрічний автомобіль, потерпілий з`їхав на обочину та пригальмував, удар прийшовся з водійської частини, автомобіль обвинуваченого перевернувся, при цьому потерпілий отримав тілесні ушкодження, а він особисто ушкодження не отримав;

- показами свідка ОСОБА_7 , який суду показав, що він є сином обвинуваченого, вони разом з батьком, який був за кермом, їхали автомобілем марки «Мерседес Спринтер» з Кіровоградської області додому, виїжджали близько 18 год. вечора. Як сталась ДТП він не пам`ятає , оскільки він заснув під час руху автомобіля.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України; обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання доказів недопустимими відсутні.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Розглядаючи кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Обставин, що помякшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: є працевлаштованим, не має інвалідності, одружений, на утриманні має семеро неповнолітніх дітей,раніше не судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.
Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини другої статті 286 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, оскільки суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена цим вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.

Також з огляду на відношення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та надання доказів спричинення матеріальної шкоди, що стверджується наявними письмовими доказами: фіскальними чеками на придбання ліків, медичних засобів, послуг, рахунками-актами на загальну суму 60423,48 грн., висновком експертного дослідження транспортного засобу автомобіля марки «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 від 29.01.2020 року, з якого вбачається що розмір матеріального збитку , завданого власнику транспортного засобу , пошкодженого при ДТП становить 578860,00 грн., тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 639283,48 грн.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи заявлений ОСОБА_8 цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 2040336,00 грн. , суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано жодних доказів на підтвердження факту проходження особою, що склала висновок за результатами психологічного дослідження за № ED-1734-4-1479.20 від 17.02.2020 року експертом-психологом ОСОБА_10 відповідної підготовки в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, наявності атестації та отримання кваліфікації судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому Законом України «Про судову експертизу». Відомості в державному Реєстрі атестованих судових експертів щодо фахівця у галузі психології ОСОБА_10 як судового експерта відсутні. Тому суд критично ставиться до зазначеного висновку та не бере його до уваги, вважаючи його недопустимим доказом.
Суд вважає встановленим той факт, що потерпілому протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у: моральних переживаннях потерпілого в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували тривалого часу для лікування; порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілого у зв`язку з втратою працездатності, неможливістю працювати тривалий час і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілого, завданих внаслідок отримання травми, характер немайнових втрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість моральних переживань потерпілого, а також ступінь вини обвинуваченого внаслідок якої потерпілому спричинено тілесні ушкодження.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 також отримав під час зазначеної ДТП тілесні ушкодження, які потребували витрат на лікування, майновий та сімейний стан обвинуваченого, наявність на утриманні обвинуваченого сімох неповнолітніх дітей, що потребує значних коштів на належне забезпечення необхідних умов проживання та навчання дітей.
При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілому протиправними діями обвинуваченого у 100000 гривень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Витрати на проведення під час досудового розслідування експертиз становлять 5024,32 грн., а саме: судової експертизи (висновок від 26.11.2019 за № 3/1172) - 1256 гривень 08 копійок, судової експертизи (висновок від 30.09.2019 за № 3/820) - 1256 гривень 08 копійок, судової експертизи (висновок від 02.10.2019 за № 3/818) - 1256 гривень 08 копійок, судової експертизи (висновок від 30.09.2019 за № 3/821) - 1256 гривень 08 копійок, що підтверджується матеріалами справи. Зазначені витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 50, 65 , 66, 67, 75, 76,ч.2 ст. 286 КК України ; ст. ст. 22, 23, 1167, 1195 ЦК України; ст. ст. 100, 128, 177, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 639283 гривні 48 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи (висновок від 26.11.2019 за № 3/1172) в розмірі 1256 гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи (висновок від 30.09.2019 за № 3/820) в розмірі 1256 гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи (висновок від 02.10.2019 за № 3/818) в розмірі 1256 гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи (висновок від 30.09.2019 за № 3/821) в розмірі 1256 гривень 08 копійок.

Речовий доказ : автомобіль марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_1 ,повернути законному власнику ОСОБА_4 .
Речовий доказ: автомобіль марки «Lexus LS 460», р.н. НОМЕР_2 , повернути законному власнику ОСОБА_8 .
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1