ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2040/22 Справа № 185/7765/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5
в режимі відеоконференції
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 01 вересня 2022 року.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто, з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Також суд вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , у випадку зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, процесуальні наслідки зазначеного в контексті покарання, що загрожують даній особі у разі визнання винуватою, може перешкоджати судовому провадженню, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків визначених законом.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наразі відсутні підстави для застосування до ОСОБА_6 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки тримання обвинуваченого під вартою в межах даного кримінального провадження фактично перетворилось на форму відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі, що порушує право ОСОБА_6 на справедливий суд.
Наголошує на тому, що фактичний строк перебування ОСОБА_6 під вартою становив більше, ніж дванадцять місяців.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який характеризується необережною формою вини, раніше не судимий та не притягувався до адміністративної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання та не вчинив жодних дій, які свідчать про намір переховуватись або на когось впливати, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Акцентує увагу на тому, що його перебування цілодобово за адресою зазначеною в обвинувальному акті АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, з обов`язком носити електронний засіб контролю та під наглядом працівників органу Національної поліції може цілком забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки за таких умов обвинувачений також буде перебувати в умовах ізоляції та під контролем, що не дозволяє особі вчинити дії щодо переховування, впливу на будь-кого та вчинення іншого кримінального правопорушення у сфері дорожнього руху.
Крім того, вказує на те, що обвинувачений неодноразово зазначав, що бажає працювати та сплачувати кошти потерпілим, які наразі звернулись з цивільними позовами і в умовах фізичної ізоляції він може працювати дистанційно та заробляти кошти.
Прокурор до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можливо розглянути за його відсутності.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може перешкоджати судовому провадженню, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від семи до десяти років, при цьому судовий розгляд кримінального провадження триває, обвинувачений не одружений, не працює, утриманців не має, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, можливу міру покарання, обставини вчиненого кримінального правопорушення, те що, злочин було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а також наслідки, які настали, а саме смерть двох пасажирів, а тому судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, позитивні характеристики ОСОБА_6 , а також те, що обвинувачений неодноразово зазначав, що бажає працювати та сплачувати кошти потерпілим, не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу адвоката слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4