У Х В А Л А
Справа № 149/1596/21

Провадження №1-кп/149/30/22

16.08.2022 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими у кримінальному провадженні №0000046 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Захисником обвинуваченої - адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, а саме: речового доказу - флеш-карти мікро SD, протоколу огляду флеш-карти від 23.06.2021. Клопотання мотивоване тим, що вказані докази одержані стороною обвинувачення з грубим порушенням права на захист.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення вказаного клопотання.

Потерпілий згідно з поданою заявою просив розгляд справи проводити без його участі.

Суд, заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України). Доказ повинен бути отриманим у порядку, встановленому КПК України, в іншому випадку він не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

Сторона обвинувачення згідно з вимогами ч. 2 ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом ( ч. 1 ст. 86 КПК України). Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист (п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України), отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права (п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК України). Недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень (п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України).

07.01.2021 до ЄРДР за № 0000046 були внесені відомості за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом виявлення трупа ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 . Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, 08.01.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. Частиною 1 ст. 52 КПК України визначено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

За загальним правилом, визначеним статтею 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Проте, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Докази, передбачені статтею 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Посилаючись на очевидну недопустимість доказів (флеш-карти мікро SD, протоколу огляду флеш-карти від 23.06.2021), захист вказує на те, що на вказаному цифровому носії зафіксований відеозапис спілкування ОСОБА_4 07.01.2021 року з невстановленою особою щодо обставин кримінального правопорушення. При розгляді клопотання захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 наполягав на визнанні доказів очевидно недопустимими і такими, що взагалі не підлягають дослідженню судом у справі. Прокурор у судовому засіданні наполягав на тому, що докази необхідно дослідити у судовому засіданні, і без такого дослідження перевірити його допустимість неможливо.

Суд погоджується із вказаним аргументом прокурора і зазначає, що ініціювання питання про очевидну недопустимість доказу, посилаючись на його зміст, який не був безпосередньо перевірений судом, є передчасним. В даному випадку суд не дослідував зміст цифрового носія, відтак не може оцінити чи перевірити аргументи захисника щодо очевидності порушень, допущених при обставинах, що на ньому зафіксовані, в тому числі щодо порушення права на захист.

Так само суд не вбачає підстав для визнання очевидно недопустимим доказів з мотивів їх неправильної класифікації цифрового носія стороною обвинувачення як речового доказу з вказаних вище мотивів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази - флеш-карта мікро SD, протоколу огляду флеш-карти від 23.06.2021 - не можуть бути визнані очевидно недопустимими в розумінні ст. ст. 87 та 89 КПК України, тому підлягають дослідженню і оцінці судом. Разом з тим суд зауважує, що сторони кримінального провадження, потерпілий не позбавлені права під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Керуючись статтями 84, 86, 87, 89, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказами речового доказу - флеш-карти мікро SD, протоколу огляду флеш-карти від 23.06.2021 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Повний текст ухвали складено і проголошено 17.08.2022 року о 15:00.

Суддя ОСОБА_1