Справа №587/2296/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/334/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 26.05.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, інваліда ІІІ групи, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора і захисника в яких:

- прокурор просив вирок Сумського районного суду Сумської області від 26.05.2021 року, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 121 КК України і призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі. Також прокурор просив дослідити документи, що характеризують ОСОБА_8 як особу і характеристику за місцем мешкання. В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без зміни;

- захисник просив вирок Сумського районного суду Сумської області від 26.05.2021 року, змінити і призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» кошти у сумі 15 332,81 грн, в рахунок відшкодування витрат, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації кошти у сумі 444,75 грн в рахунок відшкодування витрат витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 100 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого і правильності правової кваліфікації дій не оскаржував, однак вирок суду вважав незаконним через призначення обвинуваченому надто м`якого покарання.

Прокурор звертав увагу, що ОСОБА_8 свою вину не визнав, у вчиненому не розкаявся. Просив врахувати, що злочин вчинено відносно особи пенсійного віку, наслідок цього злочину смерть людини, характер вчинення злочину нанесення потерпілому не менше 14 ударів. З огляду на викладене, а також на те, що хоч обвинувачений в силу ст. 89 КК України, вважається раніше не судимою особою, прокурор вважав, що покарання має бути призначено йому суворіше.

Захисник також фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого і правильності правової кваліфікації дій не оскаржував, однак вирок суду вважав незаконним через призначення обвинуваченому надто суворого покарання. Сторона захисту вважала, що вирок суду в частині призначення покарання, не достатньо мотивований, а висновок суду про те, що ОСОБА_8 не визнав свою вину не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений пояснював суду, що дійсно завдавав потерпілому ударів, проте не міг допустити, що внаслідок побиття потерпілому могли бути заподіяні тяжкі тілесні ушкодження від яких наступила його смерть. Захисник вважав, що ОСОБА_8 фактично свою вину визнав, щиро покаявся та повністю визнав заявлені до нього цивільні позови. Просив врахувати пенсійний вік обвинуваченого та слабкий стан здоров`я.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

До початку слухання справи, 03.08.2022 року прокурором ОСОБА_9 подана заява в якій вона, в порядку ст. 403 КПК України, від поданої неї апеляційної скарги відмовляється. З огляду на вказане, колегія суддів, апеляційну скаргу прокурора не розглядає.

Як встановлено судом першої інстанції, 29 серпня 2020 року, близько 23 години 00 хвилин у ОСОБА_8 , який перебував у будинку домоволодіння АДРЕСА_2 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 та власниками вказаного домоволодіння ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , виник з ОСОБА_10 словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_10 зробив ОСОБА_8 зауваження. У той час ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, будучи розлюченим на ОСОБА_10 , знаходячись у положенні стоячи, обличчям до ОСОБА_10 , який у той час лежав перед ним на ліжку, перебуваючи на незначній відстані від останнього, наніс ОСОБА_10 декілька ударів руками по обличчю. У подальшому ОСОБА_8 взявся обома руками за шию ОСОБА_10 та став душити його, після чого розвернув його на ліжку, спустивши ноги на підлогу та утримуючи руками комір сорочки, яка була одягнута на ОСОБА_10 , став бити його головою об металеву трубу, яка розташована за ліжком вздовж стіни. Помітивши на голові потерпілого ОСОБА_10 кров, ОСОБА_8 самостійно припинив свої протиправні дії.

У подальшому, 30.08.2020 ОСОБА_10 з отриманими травмами госпіталізовано до КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», де ІНФОРМАЦІЯ_3 останній помер. Відповідно до висновку експерта № 948/631-Д1 від 19.10.2020 року смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку, з крововиливом у речовину головного мозку, з послідуючим розпадом мозкової тканини, на що вказують дані експертизи трупа: синці, садна, крововиливи у м`які тканини голови; крововиливи під м`які мозкові оболонки: на верхній поверхні черв`яка мозочка і частково його півкуль, на зовнішній поверхні тім`яної і скроневої часток правої півкулі; забій головного мозку, з крововиливом і послідуючим розпадом мозкової тканини, по нижніх поверхнях скроневої, потиличної і тім`яної часток лівої півкулі; набряк м`яких мозкових оболонок, головного мозку та дані гістологічного дослідження шматочків головного мозку: «субарахноїдальні крововиливи прижиттєвого походження із реактивними змінами без клітинної реакції у наданих шматочках головного мозку і мозочка; некроз із множинними крововиливами та геморагічним просякненням, вогнищевою лейкоцитарною інфільтрацією речовини головного мозку (морфологічні ознаки забою головного мозку із запальною реакцією); набряк головного мозку».

Смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку з крововиливом та послідуючим розпадом мозкової тканини. Таким чином, між черепно-мозковою травмою та смертю потерпілого, існує прямий причинний зв`язок.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили пом`якшити обвинуваченому покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог скарги захисника заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, захисником в апеляційній скарзі під сумнів не ставиться, то з урахуванням ст. 404 КПК України, до їх аналізу колегія суддів не вдається.

Разом з тим, захисник не погоджувався з вироком суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вважав його суворим і просив призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Аналізуючи такі доводи захисника в сукупності з матеріалами кримінального провадження колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, сукупність всіх обставин, що характеризують це кримінальне правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема суд звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який, раніше має погашену в установленому порядку судимість, характеризуючі дані обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, має незадовільний стан здоров`я є інвалідом ІІІ групи інвалідності, пенсійного віку. Ні пом`якшуючих покарання обставин ні обтяжуючих обставин судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини вчинення злочину, тяжкі наслідки від вчиненого, особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що виправлення обвинуваченого можливо досягти лише в ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, тобто в межах санкції статті.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок Сумського районного суду Сумської області від 26.05.2021 року, змінити і призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки свою вину обвинувачений фактично визнав, щиро покаявся, визнав цивільні позови, обвинувачений має пенсійний вік та слабкий стан здоров`я.

У відповідь на такі доводи сторони захисту колегія суддів звертає увагу на положення ст. 69 КК України відповідно до якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Сумського районного суду Сумської області від 26.05.2021 року ОСОБА_8 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, що є мінімальним покаранням за санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, за якою закон дає суду право призначити покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років позбавлення волі.

При цьому, при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції не встановлено жодної обставини., яка б пом`якшувала покарання обвинуваченого, тоді як для застосування ст. 69 КК України, закон вимагає наявність двох таких обставин.

В ході апеляційного перегляду справи колегією суддів також не встановлено обставин, які б істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та пом`якшили покарання обвинуваченого.

Вік і стан здоров`я про які вела мову сторона захисту, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, а щодо визнання позову і щирого каяття, то колегія суддів не вбачає з матеріалів справи будь яких заходів які б обвинувачений вжив хоч на частину сплати завданих збитків. Наявність щирого каяття суд апеляційної інстанції вважає сумнівним, оскільки обвинувачений знаходиться під вартою вже в іншому кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а вирок суду першої інстанції вважає таким, що узгоджується з вимогами ст. 370 КПК України, а тому залишає його без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 26.05.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4