Справа №186/813/20
Провадження №1-кп/0186/9/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 30 травня 2020 року по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Першотравенська, Дніпропетровської області громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, несудимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.355 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2020 року приблизно о 21 годині 10 хвилин ОСОБА_3 знаходився біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , куди в той момент підійшов ОСОБА_6 , який раніше знайомий ОСОБА_3 , та який у березні 2020 року (точна дата в ході досудового слідства не встановлена) на підставі усної домовленості позичив у ОСОБА_3 грошові кошти.

У цей момент та у вказаному місці, достовірно знаючи про те, що у ОСОБА_6 на даний час при собі наявні грошові кошти у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на примушування ОСОБА_6 до виконання цивільно-правового зобов`язання, а саме усного договору позички грошових коштів між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з погрозою застосування насильства до ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на примушування ОСОБА_6 до виконання цивільно-правового зобов`язання усного договору позички грошових коштів, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, погрожуючи потерпілому ОСОБА_6 застосуванням фізичного насильства, а саме заподіяти тілесні ушкодження у разі відмови від виконання вимоги, наполегливо у рішучій формі висловив ОСОБА_6 вимогу про негайне повернення йому грошових коштів.

Внаслідок чого ОСОБА_6 , сприймаючи вказану вимогу дійсною та реальною, розуміючи те, що ОСОБА_3 може застосувати до нього фізичне насильство, та як наслідок отримати тілесні ушкодження, був змушений виконати цивільно-правове зобов`язання усний договір позички грошових коштів між ним та ОСОБА_3 та передати останньому наявні у нього грошові кошти в сумі 2250 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 у ході судового розгляду визнав себе винним в скоєнні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують та зазначив, що, влітку 2020 року, точну дату він не пам`ятає, приблизно о 20-21 годині він приїхав до будинку де проживав ОСОБА_6 , з яким був знайомий приблизно три роки. Підставою для приїзду стало те, що він надав у борг ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 3000 гривень, які останній пообіцяв повернути. У встановлений термін ОСОБА_6 гроші не повернув, на його телефонні дзвінки не відповідав, тому він приїхав до останнього за місцем проживання. У той день ОСОБА_6 у квартирі не виявилося, тому він вирішив його зачекати біля будинку, де на лавочці сиділи знайомі йому дівчата. Через деякий час з`явився ОСОБА_6 , у якого він спитав, коли той поверне борг. ОСОБА_6 дістав з карману грошові кошти в сумі приблизно 2000 гривень та передав йому, повідомивши, що решту він віддасть пізніше. Забравши гроші він пішов, а ОСОБА_6 , чомусь побіг в сторону магазину. Ніякого насильства він відносно ОСОБА_6 не чинив. У скоєному розкаявся, прохав суд його суворо не карати.

Провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд приходить до переконання про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.355 КК України, вина в скоєнні якого підтверджується наступними доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_6 , якими підтверджено, що він з ОСОБА_3 знаходився у дружніх відносинах та взяв у останнього в борг грошові кошти в сумі 3000 гривень. 30 травня 2020 року він повертався додому з ломбарду, де заклав телевізор та викупив належний йому ноутбук. Біля будинку його чекав ОСОБА_3 , який став вимагати повернення боргу. Він передав ОСОБА_3 приблизно 2000 гривень, які у нього були. Так як він був у стані алкогольного сп`яніння, то дуже злякався, що ОСОБА_3 може застосувати до нього фізичне насильство, так як останній став говорити про повернення боргу у повному обсязі, тому побіг та сховався в магазині, який знаходиться біля його будинку, та попрохав продавців магазину викликати працівників поліції. Будь-якого фізичного болю, а тим паче тілесних ушкоджень йому ОСОБА_3 спричинено не було. Грошові кошти він ОСОБА_3 передавав добровільно, без будь-якого примусу зі сторони обвинуваченого. На теперішній час до ОСОБА_3 він матеріальних претензій не має, так як йому все відшкодовано. Прохав суд при призначенні покарання обвинуваченому обмежитися строком який останній перебував під вартою в рамках даного кримінального провадження.
Поясненнями свідка ОСОБА_7 , яка підтвердила суду, що 30 травня 2020 року вона знаходилася на робочому місці продавця в магазині «Августин». Перед закриттям магазину у період часу з 21 до 22 години до магазину забіг ОСОБА_6 , якого вона знає як постійного покупця, він був зляканий, плакав та прохав викликати працівників поліції. Потім Березін сховався за прилавок та повідомив, що за ним женуться, але до магазину більше ніхто не заходив. Вона на своєму мобільному телефоні набрала номер 102 та передала його ОСОБА_6 , про що говорив ОСОБА_6 з оператором вона не чула. ОСОБА_6 не виходив з-під прилавка, поки через 15-20 хвилин не приїхали працівники поліції та не забрали його. Ніяких тілесних ушкоджень та крові вона на ОСОБА_6 не бачила.

Поясненнями свідка ОСОБА_8 , згідно яких остання влітку 2020 року(точну дату вона не пам`ятає) у період часу з 21 до 22 години сиділа з подругою на лавочці біля будинку АДРЕСА_3 . У цей час до них підійшов ОСОБА_3 та спитав, чи не бачили вони ОСОБА_6 , на що вони відповіли, що не бачили. Тоді ОСОБА_3 залишив їм номер свого телефону та попрохав зателефонувати, коли останній з`явиться. У цей час до будинку підійшов ОСОБА_6 , який деякий час поспілкувався з ОСОБА_3 , а потім з криками побіг в сторону магазину. Вона не бачила, щоб ОСОБА_3 бив ОСОБА_6 , останній просто став кричати та втік.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні не змогла зазначити як проходив огляд ОСОБА_6 30 травня 2020 року, на приймальному покої Першотравенської лікарні, де вона працює лікарем, у зв`язку зі сплином часу, та чи були виявлені у потерпілого тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він працював водієм таксі та неодноразово возив ОСОБА_3 , якого він знає візуально, по місту Першотравенську. Одного разу автомобіль зупинили працівники поліції які попрохали ОСОБА_3 залишитися з ними. Він залишив ОСОБА_3 з працівниками поліції, а сам поїхав.

Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, а саме : протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 30 травня 2020 року, згідно якого ОСОБА_6 повідомив про те, що 30 травня 2020 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3 знаходячись біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 відкрито заволодів його грошовими коштами в сумі 2250 гривень ( а.крим.пров.89-90); протоколом огляду від 31 травня 2020 року, яким підтверджено, що ОСОБА_6 30 травня 2020 року за договором №10.4922 було закладено до ПТ «Економ ломбард «Добродькін О.М. та компанія» телевізор Філіпс за 8000 гривень і в той же день ОСОБА_6 були закриті договора №11.3662 та №11.2978 відповідно до яких Березін викупив з ломбарду належні йому речі: мобільний телефон за 1027 гривень та ноутбук за 4756 гривень (а.крим.пров.96-101); протоколом огляду місця події від 31 травня 2020 року, відповідно до якого було оглянуто прибудинкову територію біля будинку АДРЕСА_3 , будь-яких слідів скоєння на даній території кримінального правопорушення не виявлено (а.крим.пров.102-109).
Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст.94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто у вимозі виконати договір, з погрозою насильства над потерпілим, за відсутністю ознак вимагання оскільки зазначені вище докази доповнюють один одного та у своїй сукупності є достатніми для висновку про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи докази добуті під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що скоєне обвинуваченим необхідно кваліфікувати в рамках пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати договір, з погрозою над потерпілим, за відсутності ознак вимагання.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, а також дані про особу обвинуваченого: неодружений, не працює, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судимий. Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені. Обставини, які пом`якшують покарання відшкодування завданої шкоди.
З огляду на викладене, ураховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, з урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 при призначенні покарання останньому у вигляді арешту.
Суд вважає, що саме таке покарання ОСОБА_3 є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів, воно відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази відсутні.
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обрана.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.355 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) місяців 15 днів арешту.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання знаходження останнього під вартою у період часу з 23 години 00 хвилин 30 травня 2020 року до 13 серпня 2020 року включно, та вважати ОСОБА_3 таким, що відбув покарання у повному обсязі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Міра запобіжного заходу, судові витрати та речові докази відсутні.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

СУДДЯ ОСОБА_1