Справа № 206/1887/21
Провадження № 1-кп/206/36/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого суді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000021 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України,

учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
захисник-адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2021 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000021 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки строк дії застосованого запобіжного заходу спливає, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 усвідомлює, що він обвинувачується у злочинах, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, за які передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, тому є підстави вважати, що він усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду. Так під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 , під ча застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням технічних засобів контролю неодноразово порушував вимоги застосування до нього запобіжного заходу та самовільно залишав місце свого мешкання, чим порушував обов`язки покладені на нього рішенням суду. Про наявність ризику передбаченого у п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів. Окрім того, під час судового засідання 18.07.2022 обвинувачений ОСОБА_3 повідомив суду, що свідок в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , яка не була допитана в судовому засіданні та яка не перебуває, а ні в дружніх, сімейних та/або інших стосунках з обвинуваченим - спілкувалась та консультувалась з обвинуваченим щодо процесуальної поведінки останньої, що вказує на наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на незаконний вплив на свідка в цьому кримінальному провадженні. Враховуючи викладене, просиввказане клопотання задовольнити, та продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення пов`язане із застосуванням насильства. Щодо заявленого клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заперечував, оскільки вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків.
Захисник адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити відносно ОСОБА_3 запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту, оскільки ризики на які посилається прокурор в клопотанні є необґрунтованими.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо заявленого клопотання прокурора заперечував, зазначаючи, що ризики на які посилається прокурор є необгрунтовами та нічим не підтверджиними. Окрім того, зазначив, що ризики на якій посилається прокурор, а саме переховування від суду, а також незаконний вплив на свідків, є безпідставним, оскільки, він від суду не має наміру переховуватись, а свідок ОСОБА_6 , взагалі не була допитана в судовому засіданні, та від допиту вказаного свідка прокурор відмовився. Разом з тим, зазначив, що він є раніше не судимою особою, судимості відносно нього за ст. 89 КПК України, погашені. Просив змінити запобіжний захід на більш м`який.
Суд, вивчивши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2022 обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місця тобто до 15.09.2022 включно до 12 год. 00 хв.
Частиною першою ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно з позицією Європейського суду з прав людини питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_7 злочину та можливість ухилення від явки до суду.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 і захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання, зокрема за ч. 2 ст. 289 КК України - позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_3 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, та можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки останній не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів. Також ОСОБА_3 раніше порушував вимоги застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та самовільно залишив місце свого мешкання, при цьому пошкодивши та знявши електронний засіб контролю, та не з`явився до судового засідання призначеного на 08.09.2021, після чого почав переховуватись від суду, в зв`язку з чим останнього було оголошено в розшук. Окірм того, суд враховує ризик, щодо незаконного впливу обвинуваченого на свідків, оскільки під час судового засідання 18.07.2022 обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що спілкується зі свідком ОСОБА_6 , яка не була допитана в судовому засіданні.
Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не перестали існувати.
Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як соціальні зв`язки обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою обвинуваченого, та вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюються у вчиненні низки злочинів, серед яких тяжкий злочин, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Тому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 в частині зміни запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Беручи до уваги викладене, а також обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяця, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини,свідчить проте,що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, як наслідок відмовити захиснику-адвокату ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Суд, вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку та відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, і не перешкоджає інтересам правосуддя.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 7,9, 177, 178, 199, 331, 370,372КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000021 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України - задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів починаючи з 14.09.2022 до 11.11.2022 включно до 12 год. 00 хв.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - відмовити.
Ухвали суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1