Дата документу 23.05.2022 Справа № 310/9299/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/706/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/9299/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.200 КК України і виправдано у зв`язку з недоведеністю,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком міськрайонного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 22.06.2021 в період часу з 21 години 00 хвилин по 22 годину 00 хвилин знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон HUAWEI моделі Y6 2019 року виготовлення, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 1416 гривень 33 копійки; ноутбук «ZEUSLAP» сірого кольору, який не становить матеріальної цінності для потерпілої; платіжну банківську картку банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 . Утримуючи при собі вказане майно, залишив місце вчинення кримінального правопорушення,

Продовжуючи діяти з єдиним умислом направленим на таємне, повторне викрадення чужого майна - грошових коштів, належних потерпілій ОСОБА_8 , 22 червня 2021 року, ОСОБА_7 прибув за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Північна, б.15-А, де використовуючи належну потерпілій ОСОБА_8 платіжну банківську картку банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 та за допомогою банкомату АТМ8310 АТ КБ «ПриватБанк» та банкомату АТМ 8421 АТ «Укрсиббанк» в період часу з 23 години 21 хвилини по 23 годину 33 хвилини, викрав грошові кошти на загальну суму 9200 гривень.

Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_8 завдано матеріальну шкоду на суму 10616 гривень 33 копійки.

Крім того, 22.06.2021 в період часу з 21 години 00 хвилин по 22 годину 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Ялтинська, в під`їзді будинку №49, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення офіційних документів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав офіційні документи, які належать ОСОБА_8 : платіжну банківську картку банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 ; платіжну банківську картку банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , після цього розпорядився викраденими офіційними документами на власний розсуд.

Крім того, 22.08.2021 приблизно об 11 години 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Шевченка, буд.8, а саме поблизу магазину «Березка», реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме велосипед «AVANTI», вартістю 500 гривень. Після чого, на велосипеді залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 500 гривень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за

ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

за ч.1 ст.357 КК, як таємне викрадення офіційних документів.

Йому призначено покарання за

- ч.2 ст.185 КК у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 27.11.2020 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

Крім того, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_10 обвинувачувався прокурором у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.200 КК, у вчиненні якого його визнано невинуватим і виправдано. Вирок суду в цій частині ніким не оскаржено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок змінити та призначити йому менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував дані про його особу, оскільки він вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував матеріальні збитки, у нього на утриманні 2 неповнолітніх дітей. Дані обставини на його думку пом`якшують покарання, з урахуванням яких суд мав можливість звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних проваджень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 згідно ст.67 КК суд визнав рецидив злочину (відносно ст.357 ч.1 КК).

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні обвинуваченого знаходяться двоє неповнолітніх дітей. Разом з тим, обвинувачений є працездатною за віком та станом здоров`я особою, офіційно не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, постійних доходів не має, кримінальні правопорушення, які йому інкримінуються, скоїв в період іспитового строку, раніше він неодноразово був засуджений за умисні корисливі злочини, має незняті і непогашені судимості, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин.

З огляду на таку поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , висновок суду першої інстанції про неможливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є обґрунтованим.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання. Адже призначене судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим і таким, що не суперечить ст.65 КК, та з огляду на вимоги ст.50 КК відповідає основній його меті як заходу примусу.

Обставини, на які посилався в апеляційній скарзі обвинувачений, за встановлених у справі обставин не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення покарання.

Отже правових підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4