УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року
м. Київ
справа № 140/591/18
провадження № 51-1366 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року щодо останнього та ОСОБА_6 ,

встановив:
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року

ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 16 липня 2018 року щодо ОСОБА_5 вирішено виконувати самостійно.

Цим же вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вирішено питання щодо обчислення строків відбування покарання, запобіжних заходів, арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що

07 січня 2018 року, близько 17 год 30 хв., він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , рухаючись по вул. Ватутіна в напрямку перехрестя з вул. Соборна в м. Немирів Вінницької області, неподалік «Великого базару», наздогнали ОСОБА_7 , який рухався попереду них у цьому ж напрямку. З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_5 наніс потерпілому удар в область його голови ззаду, після чого ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_5 , усвідомлюючи над ОСОБА_7 свою перевагу у фізичній силі, умисно наніс йому удар правою ногою в область носа, від чого останній впав на асфальт обличчям донизу. Надалі ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_6 , користуючись безпорадним станом потерпілого, який не чинив будь-якого опору, умисно, відкрито, з корисливих спонукань витягнув з лівої кишені його куртки мобільний телефон «NOKIA 105», вартістю 268 грн, який у подальшому спільно з ОСОБА_6 привласнили та розпорядились ним на власний розсуд.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року змінено вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у частині рахування початку строку відбування покарання, а в решті залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що місцевий суд не оцінив докази, які виключають винуватість ОСОБА_5 , не дав правову оцінку суперечливим показанням потерпілого, та поклав в основу обвинувального вироку показання обвинуваченого ОСОБА_6 , які нічим не підтверджені. Вважає, що апеляційним судом допущеного порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, оскільки відмовлено у повторному дослідженні доказів, які виключають винуватість ОСОБА_5 . На думку захисника, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи. Стверджує, що судом апеляційної інстанції у порушення ст. 325 КПК України проведено судове засідання за відсутності потерпілого ОСОБА_7 , що завадило з`ясувати обставини кримінального провадження при апеляційному розгляді.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку.

При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги щодо достовірності показань засудженого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 .

Разом з цим, касаційний суд зауважує, що за змістом касаційної скарги не йдеться про неправильне викладення чи спотворення судом першої інстанції у вироку показань вказаних осіб.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі. Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на підставі:
- показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що 07 січня 2018 року, близько 21 год, разом із ОСОБА_5 поверталися додому з гостей, де вживали алкогольні напої. Останній запропонував когось пограбувати. По дорозі вони зустріли ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку, однак з іншої сторони дороги. ОСОБА_5 запропонував йому перевірити, чи є у потерпілого якісь речі. Він відмовився, а ОСОБА_5 тим часом підійшов до ОСОБА_7 ззаду, ударив його, а після того, як той впав на землю, ОСОБА_5 почав перевіряти його кишені, та повідомив, що забрав мобільний телефон;

- показань потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що увечері 07 січня 2018 року повертався додому, проходячи в районі Великого базару. Позаду нього йшли двоє чоловіків. Один із них, а саме ОСОБА_5 , підбіг до нього та ударив чимось важким по голові ззаду. Після удару він впав на землю та до нього підійшов

ОСОБА_6 , який ногою вдарив в область носа. Поки лежав на землі та приходив до тями, ОСОБА_5 почав обшукувати його кишені та забрав мобільний телефон;
- показань свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що взимку 2018 року, ввечері, він перебував в магазині ПП « ОСОБА_10 ». В цей час зайшов потерпілий ОСОБА_7 , в якого була розбита голова та йшла кров. Потерпілий пояснив, що в районі Великого базару його побили двоє чоловіків, вдаривши спочатку ззаду по голові, а потім ще один раз в обличчя, після чого забрали мобільний телефон;
- протоколу огляду місця події від 07 січня 2018 року із фототаблицею, під час проведення якого було виявлено плями крові та чоловічий головний убір;
- висновку експерта № 2 від 09 січня 2018 року, з якого слідує, що у ОСОБА_7 встановлені легкі тілесні ушкодження, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я;
- протоколів проведення слідчих експериментів із потерпілим ОСОБА_7 від

09 січня 2018 року та обвинуваченим ОСОБА_11 від 13 січня 2018 року з відеозаписами до них, відповідно до яких вказані особи на місці показали обставини вчинення грабежу;
- протоколу огляду місця події від 11 січня 2018 року із фототаблицею, під час якого були виявлені в одній із житлових кімнат квартири по АДРЕСА_1 на дерев`яній полиці акумуляторну батарею до мобільного телефона «NOKIA» з надписом НОМЕР_1 ;
- протоколу пред`явлення речей для впізнання від 12 січня 2018 року із фототаблицею, згідно з яким потерпілий ОСОБА_7 упізнав акумуляторну батарею до мобільного телефону «NOKIA-105»;
- висновку судово-товарознавчої експертизи № 618/18-21 від 29 січня 2018 року, з якого слідує, що ринкова вартість мобільного телефону «NOKIA» моделі 105 становить 268 гривень.

На підставі наведених доказів, які у сукупності та взаємозв`язку є достатніми, суд першої інстанції дійшов висновку, що висунуте ОСОБА_5 обвинувачення знайшло своє підтвердження під час судового розгляду у повному обсязі та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, що на переконання суду касаційної інстанції є правильним.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник подала апеляційну скаргу.
За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам її касаційної скарги, апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
При цьому вказаний суд проаналізував доводи апеляційної скарги, належним чином їх перевірив, надав достатні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і Верховний Суд.
Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо недостовірності показань обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , апеляційний суд визнав їх безпідставними, оскільки вказані доводи належним чином не підтверджені та спростовуються сукупністю доказів, досліджених місцевим судом.
Доводи касаційної скарги захисника щодо порушення апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, за наведеного нею обґрунтування, є неспроможними з огляду на таке.
За приписами ч 3 ст. 404 КПК України повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
Як слідує зі змісту касаційної скарги, клопотання захисника ОСОБА_4 про повторне дослідження доказів не містило обґрунтованих мотивів щодо необхідності повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а зводилось до незгоди із оцінкою доказів місцевим судом. Сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.
Крім того, як слідує із оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції не здійснював власної оцінки доказів, погодився із тією оцінкою, яку дав суд першої інстанції, а тому підстав для повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, у суду не було.
Повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та переконливих доводів про таку необхідність.
Неспроможними є доводи касаційної скарги щодо порушення ст. 325 КПК України, а саме проведення судового засідання за відсутності потерпілого ОСОБА_7 , яке завадило з`ясувати обставини кримінального провадження при апеляційному розгляді, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.
Частиною ч 4 цієї статті передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали, потерпілий ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду не надсилав.
Відповідно до вимог статей 50, 65, КК України ОСОБА_5 призначено покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Вагомих аргументів, які б свідчили пронаявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються. Отже, за відсутності підстав для відкриття касаційного провадження питання про зупинення виконання оскаржуваних вироку та ухвали не вирішується.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року щодо останнього та ОСОБА_6 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3