Справа № 761/9815/15-к
Провадження № 1-кп/761/50/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 120 151 001 000 001 72 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.296 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 13.01.2015 приблизно о 22 год. за попередньою змовою з іншим обвинуваченим ОСОБА_6 знаходячись в парку «Бабин Яр», розташованого по вул. Олени Теліги, 14-Б в м. Києві, використовуючи газовий балончик «Терен 4», тобто застосовуючи насильство небезпечне для життя чи здоров`я, скоїли напад на потерпілого ОСОБА_10 , з метою заволодіння майном останнього і заволоділи ним.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 13.01.2015 приблизно о 21 год., знаходячись біля метрополітену «Дорогожичі» в м. Києві зустрівся зі своїм раніше знайомим неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_7 та невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 , з якими вирішили прогулятись по парку «Бабин Яр», розташованого по вул. О.Теліги, 14-Б в м. Києві. Прогулюючись по парку обвинувачений ОСОБА_6 звернув увагу на раніше не знайомою йому потерпілого ОСОБА_10 , який сидів на лавочці. В цей час обвинувачений ОСОБА_6 запропонував неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 та невстановленій особі на ім`я ОСОБА_11 разом з ним скоїти напад на потерпілого ОСОБА_10 , з метою заволодіння його майном, на що останні погодилися, тим самим вступивши між собою в попередню злочинну змову. Після чого ОСОБА_6 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 та інша невстановлена особа розподілили між собою злочинні ролі, суть яких полягала в тому, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 маючи при собі газовий балончик марки «Терен-4», наповнений до половини сльзогінною речовиною, присне ним в обличчя потерпілому ОСОБА_10 , тим самим позбавить останнього на деякий час зору, а обвинувачений ОСОБА_6 діючи погоджено з іншою невстановленою особою тим часом заволодіють майном потерпілого ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , діючи згідно раніше досягнутої домовленості з обвинуваченим ОСОБА_6 та іншою невстановленою особою, діючи умисно, приблизно о 22 год., підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , і скориставшись темним часом доби, а також відсутністю свідків та очевидців переслідуючи корисливі мотиви, використовуючи газовий балончик марки «Терен-4», наповнений до половини сльозогінною речовиною, який зберігав при собі, застосовуючи насильство небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, направив газовий балончик в область обличчя потерпілого ОСОБА_10 та розпилив сльозогінний газ йому в очі, від чого останній відчув різкий біль, подразнення слизистої оболонки очей, та тимчасово втратив зір.

Продовжуючи далі свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_6 діючи погоджено з іншою невстановленою особою, стали наносити удари руками по обличчю потерпілому ОСОБА_10 тим самим подавивши волю останнього чинити їм фізичний опір. Розуміючи, що потерпілий ОСОБА_10 під дією сльозоточивого газу втратив орієнтир на місцевості, обвинувачений ОСОБА_6 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 та інша невстановлена особа стали вимагати в останнього передати їм цінності, а саме належний йому мобільний телефон «Алкател», вартістю 900 грн., а також стали перевіряти вміст кишень одягу останнього. З метою обернення на свою користь та особистого збагачення, обвинувачений ОСОБА_6 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 та інша невстановлена особа заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме: в`язаною шапкою, вартістю 50 грн. Сприймаючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 та іншої невстановленої особи, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю потерпілий ОСОБА_12 відчуваючи сильний біль в очах почав втікати від нападників, які в подальшому його не змогли наздогнати, тобто не заволоділи мобільним телефоном, яким мали намір заволодіти.

Після скоєного обвинувачений ОСОБА_6 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 та інша невстановлена особа з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України у вчиненні нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи в не встановленому місці за невстановлених обставин вступив в злочинну змову з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_8 , направлену на вчинення відносно громадян хуліганських дій, при цьому розподіливши між собою злочинні ролі, згідно якої невстановлені особи повинні були за допомогою всесвітньої мережі Інтернет під приводом провокування злочину, а саме розбещення неповнолітніх підшуковувати осіб та імітувати за їх участю подію злочину. Обвинувачений ОСОБА_6 діючи погоджено з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_8 , який у свою чергу, повинен був надавати допомогу при затриманні спровокованої особи та вчинення відносно неї хуліганських дій.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в невстановлений час за невстановлених обставин реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за попередньою змовою з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_8 за допомогою всесвітньої мережі Інтернет підшукали особу, а саме потерпілого ОСОБА_13 , з яким в подальшому продовжили спілкування та інша невстановлена особа з метою реалізації злочинного умислу призначили потерпілому ОСОБА_13 зустріч за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 82-Б. Останній, не підозрюючи злочинних намірів невстановлених осіб погодився на зустріч в обумовленому місці 20.01.2015 о 19 год.

Будучи впевненим в добросовісності намірів невстановлених осіб потерпілий ОСОБА_13 прибув в обумовлене місце о 19 год. 20.01.2015, де його зустріли невстановлені особи.

В цей час, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи згідно розподілених ролей спільно з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_8 перебуваючи на відстані спостерігали за діями потерпілого ОСОБА_14 , який переміщався за вищевказаною адресою спільно з невстановленими особами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою імітації вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 , дочекавшись відповідної миті, спільно з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_8 підбігли до потерпілого ОСОБА_14 висунули словесне звинувачення останньому в ніби то вчиненні ним злочину - розбещенні неповнолітніх, після чого неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 з хуліганських спонукань, маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, наніс потерпілому правою ногою один удар в область обличчя. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_6 переслідуючи злочинний умисел на вчинення грубе порушення громадського порядку також наніс потерпілому декілька ударів в область тулуба, в результаті чого спричинив йому фізичний біль.

Потерпілий ОСОБА_13 оцінивши ситуацію, яка склалась після спричинення йому з хуліганських спонукань тілесних ушкоджень групою осіб, почав втікати з місця вчиненого кримінального правопорушення.

В подальшому після вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_8 спільно з іншими невстановленими особами грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 було затримано працівниками поліції.

Таким чином неповнолітній ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у грубому порушенні громадського порядку (хуліганство), з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.
В судовому засіданні захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заявили клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Обвинуваченні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали клопотання своїх захисників, просили суд звільнити їх від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор не заперечувала проти звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. При цьому заперечувала щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки останній притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень ч.1,2 ст.190 КК України у період березня 2021 року, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності у даному випадку переривається.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку, що клопотання сторони захисту в частині звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приписами частини 3 статті 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Правові підстави звільнення від кримінальної відповідальності визначені розділом 1Х ст..ст.44-49 КК України, а також спеціальними нормами, що містяться у певних частинах статей Особливої частини КК України, зокрема ст..106 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.106 КК України звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Зокрема, пунктом 2,3 частини 2 статті 106 КК України (в редакції Закону України від 01.01.2015) щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості та сім років у разі вчинення тяжкого злочину.

Як встановлено судом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, що мали місце у період з січня 2015 року, будучи особами, які вчинили кримінальні правопорушення у віці до 18 років.

За класифікацією злочинів у відповідності до вимог п.2 ст.12 КК України (в редакції Закону України від 01.01.2015) кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 187 КК України у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 відноситься до тяжкого злочину, кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 296 КК України у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 відноситься до злочину середньої тяжкості .

З урахуванням вищевикладених норм закону суд доходить висновку, що строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за станом на день розгляду клопотання сплинув.

На цей час обвинувачені інших злочинів не вчиняли та від суду не ухилялися.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що існують законні підстави для закриття кримінального провадження та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

При цьому, не підлягає задоволенню клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні № 120 211 163 900 001 20 від 31.03.2021 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст.190 КК України, отже останньому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у період березня 2021 року, за один із яких передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до трьох років.

На підставі ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 49, ч.1,2 ст.106 КК України, керуючись підпунктом 1 п. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України закрити на підставі ст.ст. 49,106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши його від кримінальної відповідальності.

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України закрити на підставі ст.ст. 49,106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши його від кримінальної відповідальності.

В частині клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.296 КК України - відмовити. Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали проголошений 19.09.2022 о 15 год.

Суддя: