Справа № 441/613/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/69/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , в порядку ст.89 КК України раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_9 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 , -

встановила:

вироком Городоцького районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку, За даними обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 26 вересня 2016 року близько 20 години 00 хвилин він керував гужовою повозкою, по міжнародній дорозі М-11 сполученням «Шегині-Львів», в районі її ділянки 6 км+700 м у напрямку до м. Львів, поблизу повороту до с. Угри, Городоцького району Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.п.1.3.1.5; Р.2 п.2.9 (підпункт «а»); Р.7 п.п. 7.3, 7.7 (підпункт «а», «б») ПДР України, які виразилися в тому, що він не виконував вимоги правил дорожнього руху України, своїми діями створив небезпеку для руху, що загрожувала життю чи здоров`ю громадян, керував гужовою підводою в стані алкогольного сп`яніння, у темну пору доби без увімкнення ліхтарів, рухався по автомобільній дорозі державного значення та використовував гужову підводу не обладнану ліхтарями у темну пору доби в умовах недостатньої видимості.
У результаті порушення ОСОБА_6 чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, останній обмежив видимість керованої ним гужової підводи на проїзній частині дороги для водія автомобіля «Крайслер Вояджер» реєстраційний номер НОМЕР_1 (польської реєстрації) ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку та був позбавлений технічної можливості вчасно виявити гужову підводу на проїзній частині дороги, що призвело до зіткнення між ними.
Внаслідок зіткнення, пасажири гужової підводи ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, крововилив у лівий боковий шлуночок, перелом 8 ребер зліва, накопичення повітря в середостінні (пневмомедіастинум), які утворилися від контактів з тупими предметами під час ДТП та з наступним падінням потерпілого на площину, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння;
Потерпіла пасажирка ОСОБА_13 отримала травматичну ампутацію правої гомілки, крововилив в черевну стінку, крововилив в брижу тонкої кишки, крововилив в корені легень та навколо ниркову клітковину, рани в обох ногах, рану в ділянці тазу, синці на обох кистях, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_14 органом досудового слідства кваліфіковані за ст. 291 КК України, за ознакою порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження та смерть людини.
Суд першої інстанції у вироку, зокрема вказав, що оцінюючи всі докази в сукупності зібрані в судовому засіданні, приходить до висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять в цілому, «поза розумним сумнівом», що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , вчинене за обставин, викладених в обвинувальному акті, тому ОСОБА_6 слід виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України.
На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування вказує, що зазначений вирок суду є незаконним, необгрунтованим, невмотивованим та підлягає скасуванню, оскільки висновки суду, викладені у ньому, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції всупереч наявним матеріалам справи (даним Астрономічної обсерваторії, показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , положенням ПДР України, висновку експерта №5728 від 25.01.2017, згідно якого гужовий транспорт не відповідав вимогам ПДР) зробив невірний висновок про не підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 в порушенні п.п.7.3, 7.7 «а» «б» ПДР України, оскільки ліхтарів, визначених п.п.7.3, 7.7 «а» «б» ПДР України на гужовій підводі, керованій ОСОБА_6 встановлено та увімкнено не було та в розумінні п.1.10 ПДР України на час настання ДТП була темна пора доби.
Наголошує, що свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні про обгін будь-якого транспортного засобу не повідомляв (вказане підтверджується і показаннями викладеними у самому вироку суду арк. рішення №3). Більше того, як в ході допиту, так і під час проведення слідчих експериментів вказав, що автопоїзд, про який зазначає суд, рухався по зустрічній смузі руху. Вказане також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_15 .

Підкреслює, що суд першої інстанції, посилаючись на показання, які в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 не надавав, безпричинно поставив під сумнів висновок експерта №1812 від 20.04.2017.

Звертає увагу, що суд визнав недопустимим доказом у справі протокол проведення слідчого експерименту від 29.03.2017 з огляду на те, що такий проведений з участю ОСОБА_6 в статусі свідка, який згодом був визнаний підозрюваним. Згідно ч. 3 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Керуючись концепцією, що викладена в практиці Європейського суду з прав людини та положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України висновок експерта № СЕ- 19/1 14-21 /3653-ІТ від 12.07.2021 суд також визнав недопустимим доказом.

Вважає такі висновки суду неогрунтованими, оскільки слідчий експеримент від 29.03.2017 проведено не лише з ОСОБА_6 (в якості свідка), а також зі свідком ОСОБА_11 .

Водночас, при проведенні судових автотехнічних експертиз №1812 від 20.04.2017 та № СЕ- 19/1 14-21 /3653-ІТ від 12.07.2021, а саме при відповідних розрахунках, що дали можливість експертам прийти до відповідних висновків, використовувались виключно вихідні дані, здобуті з показань свідка ОСОБА_11 , наданих ним під час слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_6 будь-яких фактичних даних не повідомив.

При цьому зазначає, що ОСОБА_6 як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду жодного разу не повідомив нових (відмінних) обставин та не спростовував даних, здобутих під час проведення слідчого експерименту з ним 29.03.2017.

Вказує, що у протоколі слідчого експерименту від 29.03.2017 ОСОБА_6 та ОСОБА_11 роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, про що ними проставлено свої підписи у протоколі.

На думку апелянта, необгрунтованим є визнання судом висновку експерта № СЕ-19/1 14-21 /3653-ІТ від 12.07.2021 недопустимим доказом, оскільки вказана експертиза проводилась на підставі ухвали суду, під судовим контролем та вихідні дані на клопотання експерта надавались саме судом.

Щодо висновків суду першої інстанції, про те, що органом досудового розслідування не встановлено через який проміжок часу було здійснено виклик швидкої допомоги, про те, що прокурором не спростовано доводи потерпілої, що саме за її наполяганнями було проведено перший слідчий експеримент зазначає, що такі обставини не входять у предмет доказування у кримінальному провадженні.

Апелянт вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого с. 291 КК України повністю підтверджується зібраними та дослідженими у суді доказами, зокрема висновками судових автотехнічних експертиз № 1812 від 20.04.2017 та № СЕ- 19/1 14-21 /3653-ІТ від 12.07.2021, протоколом проведення слідчого експерименту від 29.03.2017 зі свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , висновком судової транспортно - трасологічної експертизи № 5236 від 13.02.2017, висновками судових автотехнічних експертиз № 5237 від 25.01.2017 та № 5728 від 25.01.2017, висновком судов-медичної експертизи № 80/16, показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15 та іншими доказами у їх сукупності.
Наголошує, що вищеперелічені докази є чіткими, вагомими та узгоджуються між собою, у своїй сукупності повно, об`єктивно та поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, а також спростовують вищезазначені помилкові висновки Городоцького районного суду Львівської області, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Підкреслює, що суд першої інстанції взяв до уваги припущення потерпілої та її представника, щодо дійсної швидкості автомобіля та темної пори доби, які суперечать вищеописаним доказам, не зазначивши при цьому у судовому рішенні, чому саме суд фактично відкинув показання свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_15 .
На вирок суду адвокат ОСОБА_10 представник потерпілої ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити ухвалу, якою призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування вказує, що судом визнано недопустимим протокол слідчого експерименту від 29.03.2017 року, висновок експертизи № СЕ-19/114-21 /3653-ІТ, висновок комісійної судової авто технічної експертизи № 1812 від 20.04.2017 року. Тому, у зв`язку з відсутністю інших доказів винесено виправдувальний вирок.

Однак суд не надавав оцінки протоколу слідчого експерименту від 26.09.2019 року, який був проведений за ухвалою суду та висновку експертизи № СЕ-19/114-21/3653-ІТ від 06.07.2021 року.

Крім того, суд відмовив представнику потерпілої та потерпілій, у призначенні повторного слідчого експерименту та судової експертизи за результатами такої. Дана обставина істотно вплинула на повноту судового розгляду та його справедливість.

Висновок експерта №СЕ-19/114-21/3653-ІТ від 06.07.2021 року та протокол слідчого експерименту є письмовими доказами ( стаття 99, 101 КПК України), то суд повинен був надавати оцінки таким доказам у сукупності з іншими, з`ясувати питання належності та допустимості такого доказу.

Також судом неповністю надано оцінку показам свідка ОСОБА_11 , які надані ним у під час судового розгляду. Відсутність детальної оцінки показів на предмет достовірності у співставленні з іншими доказами які досліджувались судом, призвела до неповноти судового розгляду та помилкових висновків суду.

Стверджує, що ДТП мало місце у період часу з 19:48 по 20:10 год, отже умови проведення слідчого експерименту, під час досудового розслідування, не відповідають умовам (час, освітлення, видимість) за яких трапилось ДТП.

Незважаючи на те, що під час судового розгляду ухвалою суду доручено проведення слідчого експерименту органу досудового розслідування. Така слідча дія була проведена, та жодних правових підстав для неврахування даних слідчого експерименту не було, жодного рішення про визнання недопустимим або неналежним доказом протоколу слідчої дії судом не приймалось.

Вказує, що у його клопотанні про призначення експертизи, зазначено як вихідні дані у тому числі й покази водія ОСОБА_11 , зокрема щодо осліплення його під час руху фарами зустрічного автомобіля. Дана обставина, судом в ухвалі від 26.05.2021 року, не відображена, експертом не враховано під час експертизи.

Для з`ясування таких обставин необхідно, провести повторний слідчий експеримент, за результатами якого прийняти рішення про призначення додаткової судово-автотехнічної експертизи, з вихідними даними отриманими під час слідчого експерименту.

Враховуючи наявні матеріали кримінального провадження, покази свідка ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_16 та потерпілої ОСОБА_9 , письмові докази які досліджені судом, вважаємо, що тільки експертним шляхом можливо перевірити покази ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 і відповідно встановити ті обставини які підлягають доказуванню.

Оскільки виправдовуючи ОСОБА_6 суд належним чином не проаналізував у вироку суду усі докази які досліджувались судом, не обґрунтував з яких підстав відкидає як доказ протокол слідчого експерименту та висновок експерта. Крім того, перешкодою для ухвалення справедливого вироку, стали й відмова суду у призначенні слідчого експерименту, адже відсутність фактичної інформації щодо усіх обставин ДТП, призвела до неповноти судового розгляду, а отже може слугувати підставою для безпідставного визнання винуватим або невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, апеляційну скаргу представника потерпілої підтримав частково, представника потерпілої та потерпілу, які підтримали подану представником потерпілої апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу прокурора, думку захисника та обвинуваченого, які подані апеляційні скарги заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 слід задоволити частково, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_9 слід задоволити, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до ст. 94 цього Кодексу суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За правилами ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції визнаючи невинуватим ОСОБА_6 за ст. 291 КК України допустив неповноту судового розгляду.

Так, відповідно до ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_6 належним чином не надав оцінки протоколу слідчого експерименту від 26.09.2019 року.

Так, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом у справі протокол проведення слідчого експерименту від 29.03.2017 з огляду на те, що такий проведений з участю ОСОБА_6 в статусі свідка, який згодом був визнаний підозрюваним.
Проте, поза увагою суду залишилось те, що слідчий експеримент від 29.03.2017 р. проведено не лише з ОСОБА_6 (в якості свідка), а також зі свідком ОСОБА_11 , після внесення в ЄРДР.
При цьому, судом не перевірено чи при проведенні слідчого експерименту були порушені права обвинуваченого. Не наведено правового підґрунтя для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом.
Водночас, суд належним чином не надав оцінки і висновку експертизи № СЕ-19/114-21/3653-ІТ від 12.07.2021 року, пославшись лише на ч.1 ст. 87 КК України, поряд з цим вказана експертиза проводилась на підставі ухвали суду, вихідні дані на клопотання експерта надані судом.

При цьому, у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 червня 1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» передбачено, що суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини.

З наведеного слідує, що належне, повне і послідовне обґрунтування судових висновків у вироку суду є обов`язковим. Формальний підхід до цього не лише породжує сумніви у стороннього спостерігача про законність вироку.

З врахуванням зазначеного судом не було надано належної оцінки всім доказам на предмет їх належності, допустимості та достовірності, що ставить під сумнів висновки суду, який вибірково підійшов до оцінки доказів, не надавши оцінки доказам в повному обсязі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

В той же час вказані порушення вимог процесуального закону, на переконання колегії суддів, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 , з огляду на положення ч. 1 ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України,апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в числі іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду.

Як передбачено ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задоволити частково, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 представника потерпілої ОСОБА_9 задоволити, вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ст. 291 КК України в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4