Справа № 147/1072/21
Провадження № 1-кп/147/110/21
В И Р О К
іменем України

07 квітня 2022 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
із секретарем ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з ДУ «Крижопільський виправний центр (№113)» кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 09.07.2021, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:
- 14.04.2004 Довгинцівським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 81 КК України 1960 року, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 26.07.2005 з Первомайської виправної колонії Харківської області (№ 117) на підставі постанови Первомайського міського суду Харківської області від 18.07.2005 умовно-достроково на не відбутий строк 10 місяців 17 днів;
- 03.10.2006 Довгинцівським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 28.05.2010 із Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області (№ 21) на підставі постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2010 умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці 15 днів;
- 02.02.2011 Довгинцівським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч.1 ст. 70, ст. 72 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільнився 09.04.2014 із Солонянської виправної колонії Дніпропетровської області (№ 21) на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2014 умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 21 день;
- 02.07.2020 Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 300 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
- 04.08.2021 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) місяця арешту;
- 17.08.2021 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 (одного ) року 6 (шести) місяців обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 02 липня 2020 року та визначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки та 6 (шість) місяців;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , бувши раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень різного ступеня тяжкості, маючи не погашені та не зняті судимості за вчинення тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст.185 та ч. 2 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та вчинив нові злочини за наступних обставин.
08.07.2021 близько 14.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , у відділі продажу техніки, що орендується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , умисно, з метою крадіжки чужого майна, діючи таємно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, викрав з вітрини мобільний телефон марки «ERGO» моделі «F248 Defender», ринкова вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи Вінницького відділення Київського НДІСЕ № 4420/21-21 від 15.07.2021, становить 425,80 грн. Після цього, ОСОБА_4 залишив місце події, а викрадений мобільний телефон використав для особистих потреб, чим заподіяв потерпілому фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.
Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, 09.07.2021 близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_4 зайшов до магазину одягу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по АДРЕСА_2 , який орендується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 . Перебуваючи в приміщенні магазину та оглядаючи товари, ОСОБА_4 помітив, що продавець ОСОБА_8 була зайнята з іншим покупцем, і у нього виник раптовий умисел вчинити крадіжку одягу. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою крадіжки чужого майна, діючи таємно, з корисливих мотивів, повторно, умисно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 зняв з вішалок для одягу та сховав собі під футболку і, таким чином, викрав спортивні чоловічі штани «VAN GILS» арт.1162#46 AOL_160421-14, з написом «Puma Sport», трикотажні, чорного кольору, розмір 46, довжина 93 см в новому стані, ринкова вартість яких, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи Вінницького відділення Київського НДІСЕ №4375/4376/21-21 від 15.07.2021, становить 187,00 грн., а також спортивну жіночу футболку з довгим рукавом, ТМ «QQC» F арт. 73#47 YPN_KEO-021120-31, трикотаж, сірого кольору, з написом «BALENIAGA PARIS», довжина 55 см, в новому стані, ринкова вартість якої, згідно висновку зазначеної експертизи, становить 167,00 грн., всього ОСОБА_4 викрав одяг на загальну суму 354,00 грн. Після цього, ОСОБА_4 вийшов з магазину, а викрадені речі використав для особистих потреб, чим заподіяв потерпілому ФОП ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.
Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Також прокурор зазначив, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин, щиросердечно розкаявся, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності корисливої спрямованості, також ОСОБА_4 відбуває покарання відповідно до вироку Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.08.2021. Враховуючи наведені обставини, а також стан здоров`я обвинуваченого, прокурор просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років обмеження волі, застосувавши положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити остаточне покарання у вигляді чотирьох років обмеження волі із зарахуванням частини відбутого покарання відповідно до ст. 72 КК України.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини. У скоєному щиро розкаювався та просив суд призначити передбачене законом покарання.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію підзахисного та просив розглядати справу в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України. Разом з тим заявив, що ОСОБА_4 щиро покаявся у вчиненні правопорушення, визнав беззаперечно свою вину, активно сприяв розкриттю злочину. Звернув увагу суду на тому, що ОСОБА_4 має невиліковну хронічну хворобу і 4 роки обмеження волі занадто суворе покарання, а тому просить призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки обмеження волі, призначивши остаточне покарання 3 роки 5 місяців обмеження волі, що надасть можливість отримати необхідну медичну допомогу.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Зазначив, що претензій до ОСОБА_4 немає та щодо міри покарання покладається на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Вказав, що претензій до обвинуваченого немає та при призначенні покарання покладається на розсуд суду.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому та іншим учасникам провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 та «Боротюк проти України» від 16.12.2010, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Призначаючи покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, згідно з ст. 12 КК України діяння, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжкими злочинами.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, знаходиться на профілактичному обліку у лікаря нарколога з 2021 року, під наглядом у психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
Крім того, відповідно до довідки №371 виданої Тростянецькою ЦРЛ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він знаходиться на обліку у лікаря- ендокринолога з приводу: цукровий діабет І тип, середньої важкості і потребує постійного введення інсуліну.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.
У Преамбулі до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вказано, що кожна людина має природне невід`ємне право на охорону здоров`я.
При призначенні покарання обвинуваченому судом враховується стан здоров`я ОСОБА_4 , разом з тим варто зазначити, що важка хвороба не відноситься до обставин, що пом`якшують покарання, закріплені у ст. 66 КК України, а надана захисником довідка не свідчить про те, що захворювання ОСОБА_4 перешкоджає відбуванню покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання за вчинене правопорушення у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень відповідно до вимог ст. 50 КК України.
Крім цього, згідно з вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 02 липня 2020 року та визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки та 6 (шість) місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Оскільки кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_4 08 та 09 липня 2021 року, тобто до постановлення 17 серпня 2021 року вироку Тростянецьким районним судом Вінницької області, то ОСОБА_4 варто призначити покарання з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України. При цьому в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів потрібно зарахувати покарання частково відбуте за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року.
Цивільний позов не заявлявся.
Майнова шкода заподіяна кримінальними правопорушеннями була відшкодована в ході досудового розслідування.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Згідно зі ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 1029,66 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Підстав для обрання запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 349, 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років та 6 (шести) місяців обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки та 9 (дев`ять) місяців.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі за даним вироком рахувати з 07 квітня 2022 року, тобто з часу винесення вироку, зарахувавши ОСОБА_4 в строк відбування покарання за даним вироком частково відбуте покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 1029,66 (одна тисяча двадцять дев`ять гривень шістдесят шість копійок) грн.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.07 2021.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.07 2021.
Речові докази: мобільний телефон марки «ERGO» моделі «F248 Defender», що знаходиться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Соборна, 102, смт Тростянець Гайсинського району Вінницької області повернути власнику ОСОБА_9 ;
спортивні чоловічі штани «VAN GILS» з написом « ОСОБА_10 », а також спортивна жіноча футболка з довгим рукавом ТМ «QQC» з написом «BALENIAGA PARIS», що знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Соборна, 102, смт Тростянець Гайсинського району Вінницької області повернути власнику ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1