КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2895/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

22 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2022,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2022 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11.09.2022 включно, без визначення розміру застави.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції враховуючи у сукупності, конкретні обставини справи, характер та тяжкість злочину, який йому інкриміновано, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, дійшов висновку, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не перестали існувати, і ці обставини, на даний час, не виключають ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який дає достатні підстави вважати, що обвинувачений під впливом тяжкості покарання може переховуватись від суду та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, а тому менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю, об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2022 та постанови нову хвалу, якою змінити ОСОБА_6 , запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що прокурор у своєму клопотанні посилався виключно на ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто на ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, заявлений прокурором ризик, на переконання сторони захисту, ґрунтується на припущеннях та не підтверджується матеріалами справи.
Також апелянт вказує, що хоча ОСОБА_6 офіційно і не працевлаштований, але займається ремонтними та будівельними роботами, перебуває з 2015 року у шлюбних відносинах, має двох дітей 2005 та 2015 року народження, тобто має міцні соціальні зв`язки. Крім того, наголошує, що у ОСОБА_6 немає наміру переховуватись від суду, та у зв`язку із перебуванням вже більше 10 місяців ДУ «Київський слідчий ізолятор» погіршився стан здоров`я.
Апелянт зазначає, що відсутні виключні обставини для продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором не доведено підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Апеляційна скаргазахисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 містить в собі клопотання про її розгляд без участі обвинуваченого та захисника, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

14 липня 2022 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що на даний час продовжує існувати та не зменшився ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.09.2022, включно, без визначення розміру застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілої, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Прирозгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи,тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, та обґрунтовано встановив, що на даний час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений, під впливом тяжкості покарання може переховуватись від суду та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність такого ризику, який би давав достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, за який у випадку доведеності винуватості йому загрожуєпокарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років,а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є неспроможними.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений з 2015 року перебуває у шлюбних відносинах та має двох дітей, що вказує на його міцні соціальні зв`язки та відсутність ризику переховування від суду, колегія суддів вважає неспроможними, оскількиз урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, такі соціальні зв`язки обвинуваченого, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та у даному випадку не є беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Крім того, будь-яких даних про те, що обвинувачений одружений та має двох дітей, надані захисником матеріали не містять. Те, що обвинувачений, як зазначає захисник, неофіційно займається ремонтними та будівельними роботами, не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Посилання у апеляційній скарзі захисника, на те, що стан здоров`я ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора погіршився, колегія суддів до уваги не бере, оскільки жодних належних доказів, які б свідчили про те, що стан здоров`я обвинуваченого є таким, який унеможливлює його перебування в слідчому ізоляторі, апеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містить, не встановлено таких обставин і судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Також, не надано захисником і жодних документально підтверджених відомостей про наявність у обвинуваченого взагалі захворювань, які б унеможливлювали застосування до нього попереднього ув`язнення.
Отже, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, який на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказує на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу Таким чином, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, як про це зазначає захисник, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11.09.2022 включно, без визначення розміру застави без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4