Справа № 127/5549/21
Провадження №11-кп/801/204/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001639 від 09.11.2020,
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів Республіка Молдова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше засудженого:
- 14.02.2006 року вироком Приморського районного суду м. Одеса за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік;
- 14.05.2010 року вироком Ленінського районного суду м. Вінниця за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 186, ст. 70 КК України до двох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік;
- 07.05.2014 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі, звільненого 28.09.2018 року по відбуттю строку покарання;
- 04.03.2021 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі;

-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , раніше засудженого:
- 12.02.1999 року вироком Староміського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України (1960 року) відстрочено виконання вироку на один рік зі сплатою штрафу в сумі 680 грн.;
- 05.05.2000 року вироком Ленінського районного суду м. Вінниця за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (1960 року) до трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 01.03.2002 року вироком Ленінського районного суду м. Вінниця за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі; звільненого 19.11.2004 року по відбуттю строку покарання;
- 05.02.2021 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 307 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки;

-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , раніше засудженого:
17.01.2002 року вироком Замостянського районного суду м. Вінниця за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік;

-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів, врахувавши покарання призначене вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2021 року, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого та призначити остаточне покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту набуття даним вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбутого покарання час утримання його під вартою з моменту затримання 10.11.2020 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений без змін - тримання під вартою.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох місяців арешту.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2021 року вирішено виконувати самостійно.
Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 на виконання вироку суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбутого покарання час утримання його під вартою з моменту затримання 09.11.2020 року до його звільнення з ВУВП № 1 12.01.2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного місяця арешту.
Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_10 на виконання вироку суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбутого покарання час утримання його під вартою з моменту затримання 10.11.2020 року до його звільнення 12.11.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.
Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних долях процесуальні витрати по проведенню експертиз в сумі три тисячі сімсот сім гривень 07 копійок на користь держави.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського сіду Вінницької області від 13.11.2020року, на мобільний телефон скасовано.
Також судовим рішенням вирішено питання про долю речових доказів.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_7 чотири тисячі шістсот шістдесят дві гривні 92 копійки майнової шкоди. В решті позову відмовлено.

Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2020 року близько 17:45 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебували неподалік будинку АДРЕСА_4 , де ОСОБА_8 помітив припаркований автомобіль марки «Hyundai» моделі «I-30CW», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , який перебував в користуванні ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на крадіжку майна ОСОБА_14 , яке знаходилось всередині автомобіля.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, шляхом відкриття за допомогою не встановленого предмету замка дверей вищевказаного автомобіля, який був оснащений сигналізацією, проник через зачинені задні праві двері в салон та здійснив крадіжку двох сумок білого кольору «OBAMА KURUYEMIS» із продуктами харчування та грошових коштів в сумі чотири тисячі гривень, які знаходились в автомобілі біля крісла водія.
Відповідно до висновків експерта № 900 від 23.11.2020 року, № 901 від 25.11.2020 року, № 902 від 23.11.2020 року, загальна вартість викрадених продуктів харчування становить 662,94 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди загальну суму 4662,94 грн.
Після чого, ОСОБА_8 , розпоряджаючись вищевказаним майном, наздогнав ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які йшли попереду та участі у вчиненні крадіжки не приймали.
Однак, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, завідомо знаючи та усвідомлюючи, що вказані дві сумки білого кольору «ОВАМА KURUYEMIS» з продуктами харчування ОСОБА_8 щойно викрав з автомобіля марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_4 , перебуваючи разом на прибудинковій території до приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , у відсутності на вулиці сторонніх осіб, спільно з ОСОБА_8 розпочали оглядати вміст сумок та перекладати продукти харчування з однієї сумки в іншу.
Таким чином, ОСОБА_16 та ОСОБА_9 заздалегідь не даючи ОСОБА_8 жодних обіцянок, щодо отримання майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом, безоплатно отримали викрадене майно.
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вже з однією сумкою білого кольору «ОВАМА KURUYEMIS», продовжили свій рух у бік Немирівського шосе у м. Вінниці.
Проте, біля будинку № 15-А по вул. Учительській у місті Вінниці, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 зупинили ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як крадіжка, вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.
Такі дії ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковані за ст. 198 КК України, як заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного кримінально протиправним шляхом.
Такі дії ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковані за ст. 198 КК України, як заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного кримінально протиправним шляхом.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року щодо ОСОБА_10 скасувати та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за ст. 198 КК України за відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_10 .
В доводах апеляційної скарги захисник посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок обвинувального ухилу суду під час розгляду справи. Відповідно до показів ОСОБА_10 він взагалі не причетний до вчиненого злочину, про дану крадіжку не знав, а до правоохоронних органів з`явився добровільно на наступний день за викликом поліції. Місцевий суд у вироку не дав оцінки протоколу про результати аудіо-відеоконторолю місця від 20.01.2021, згідно якого ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_10 немає відношення до події злочину. В обвинувальному акту та у вироку суду відсутні посилання на дії ОСОБА_10 щодо отримання чи зберігання будь-якого майна отриманого злочинним шляхом. Вважає, що судом було порушено презумпцію невинуватості, так як покладено обов`язок доказування невинуватості на сторону захисту в особливості за відсутності показів потерпілої, та не спростовано позицію ОСОБА_10 щодо його непричетності до вчинення злочину та не надав відповіді на доводи сторони захисту щодо відсутності в його діях складу злочину. Окрім того зазначає, що суд не повністю дослідив докази у справі внаслідок їх приховування стороною обвинувачення, так як потерпілий та свідок повідомляли суду, що момент виявлення осіб обвинувачених безпосередньо після події злочину фіксувався на відеореєстратор транспортного засобу, який вони надали слідчому, а згодом за ухвалою слідчого судді було надано тимчасовий доступ до вказаного відеозапису та згідно протоколу слідчим було здійснено такий доступ, а саме оглянуто два записи, на одному з яких описано що зафіксовано момент виявлення трьох осіб. Проте, під час судового розгляду прокурор даний доказ суду не надав, повідомивши, що такий запис у нього та у матеріалах провадження відсутній, чим приховав даний доказ.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та призначити останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та згідно ч. 4 ст. 70 КК України визначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. Також просить виключити з вироку обставини, що не відповідають фактичним обставинам події, а саме те, що: « ОСОБА_8 шляхом відкриття за допомогою не встановленого предмету замка дверей вищевказаного автомобіля, який був оснащений сигналізацією, проник через зачинені задні праві двері в салон та здійснив крадіжку грошових коштів в сумі чотири тисячі гривень, які знаходились в автомобілі біля крісла водія». Також просить відмовити в задоволенні цивільного розову ОСОБА_7 у зв`язку з ненаданням доказів викрадення грошових коштів в сумі 4000 грн та поверненням потерпілому в повному обсязі викрадених у нього продуктів харчування.
В доводах апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які викладені в судовому рішенні, так як судом помилково не було взято до уваги правдивих показів ОСОБА_8 , який зазначив про те, що в автомобілі потерпілого була відкрита права задня дверка через яку він викрав пакети з продуктами харчування, при цьому в салон він не залазив та грошових коштів не брав. Окрім цього зазначає, що в ході дослідження доказів прокурором не було надано висновку експерта по запаховому сліду, який був вилучений з підлокітника правої задньої дверки автомобіля та який був поміщений до спецпакету. Проте судом не з`ясована подальша доля даного доказу. Також судом не встановлено якою сигналізацією був облаштований даний автомобіль, а тому залишилось нез`ясованим чи закрив потерпілий автомобіль на центральний замок, чи поставив він його на сигналізацію і чи насправді викрав грошові кошти. При цьому захисник звертає увагу на те, що під час складання протоколу огляду місця події від 9.11.2020, потерпілий не показав місце знаходження даних коштів. Покази надані ОСОБА_8 фактично узгоджуються з показами інших обвинувачених, свідків та письмовими доказами.
Окрім того захисник вважає, що наявні обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, усунення заподіяної шкоди шляхом залишення на місці події викрадених продуктів, вчинення правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та інших обставин, а саме бажання їсти продукт харчування, щире вибачення перед потерпілим. Також судом не враховано особу обвинуваченого, а саме вік та стан його здоров`я, який потребує постійної медичної допомоги, має третю групу інвалідності, має на утриманні дружину, яка є інвалідом та дитину, допомагає пенсійного віку матері та батьку.
Щодо задоволення цивільного позову, то захисник зазначає, що оскільки викрадені ОСОБА_8 продукти харчування не були знищені, а були повернуті потерпілому, грошові кошти в сумі 4000 грн. ним не викрадалися і доказів про їх викрадення суду не надано, тому в задоволенні позову потерпілого слід відмовити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року щодо ОСОБА_9 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ст. 198 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.
В доводах апеляційного скарги посилається невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок обвинувального ухилу суду під час розгляду справи через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок обвинувального ухилу суду. Зокрема стверджує про те, що ОСОБА_9 нічого не знав про скоєння ОСОБА_8 крадіжки продуктів харчування з автомобіля потерпілого, походженням пакету не цікавився, в руки не брав та продуктів з нього не отримував. Відповідно до протоколу про результати аудіо-відеоконтролю ОСОБА_8 чітко повідомив. Що ОСОБА_9 немає відношення до події злочину, якому суд у вироку не надав жодної оцінки. Вважає, що в обвинувальному акті та у вироку суду відсутні посилання на дії ОСОБА_9 щодо отримання чи зберігання будь-якого майна отриманого злочинним шляхом, а обов`язок щодо доказування невинуватості покладено на сторону захисту за відсутності показів потерпілої. Окрім того вважає, що судом не повністю досліджено докази по справі внаслідок приховування доказів стороною обвинувачення, оскільки потерпілий та свідок повідомляли суду що момент виявлення осіб обвинувачених безпосередньо після події злочину фіксувався на відеореєстратор транспортного засобу, який вони надали слідчому, а згодом за ухвалою слідчого судді було надано тимчасовий доступ до вказаного відеозапису та згідно протоколу слідчим було здійснено такий доступ, а саме оглянуто два записи, на одному з яких описано що зафіксовано момент виявлення трьох осіб. Проте, під час судового розгляду прокурор даний доказ суду не надав, повідомивши, що такий запис у нього та у матеріалах провадження відсутній, чим приховав даний доказ.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали подані захисниками апеляційні скарги та наполягали не їх задоволенні, посилаючись на викладені у них доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення поданих апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Потерпілий ОСОБА_7 також просив залишити апеляційні скарги захисників без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін, зазначивши про те, що повністю підтримує свої показання, дані ним в суді першої інстанції. Також заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги про відмову в задоволенні його цивільного позову, оскільки викрадені у нього продукти харчування були фактично зіпсовані, а тому після їх повернення він їх залишив у відділенні поліції. Викрадені належні йому грошові кошти в сумі 4000 грн., які дійсно перебували в автомобілі між передніми сидіннями купюрами по 500 грн. також не були йому повернуті.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши детально доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Сторона захисту звернулася до апеляційного суду з клопотанням про долучення до матеріалів кримінального провадження та дослідження в судовому засіданні диску з відеозаписом з відеореєстратора на якому зафіксовано обставини злочину, а саме момент виявлення трьох осіб, який не надано суду стороною обвинувачення та не було досліджено під час судового розгляду в суді першої інстанції, однак який має суттєве значення для розгляду даного кримінального провадження та встановлення винуватості кожного із обвинувачених.
Також захисник ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про проведення часткового судового слідства, а саме повторне дослідження у судовому засіданні доказів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , які у сукупності з встановленими обставинами справи дають підстави для пом`якшення останньому покарання. Окрім того, захисник просив апеляційний суд повторно дослідити цивільний позов потерпілого та докази, що підтверджують його позовні вимоги. Дослідити просив також протокол огляду місця події від 9.11.2020 та фото фіксацію до нього і постанову про визнання предметів речовими доказами. Посилається на те, що повторне дослідження апеляційним судом даних доказів є необхідним для встановлення дійсних фактичних обставин кримінального провадження та винуватості кожного із обвинувачених у його вчиненні.

Заслухавши з цього приводу пояснення захисників, обвинувачених, які підтримали заявлені клопотання, думку прокурора, який заперечив проти задоволення вказаних клопотань, посилаючись на їх безпідставність, апеляційний суд не знайшов достатніх обґрунтованих підстав для задоволення таких клопотань, так як захисниками не наведено достатніх доводів, які дають апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що досліджені судом першої інстанції зазначені докази проведено не повністю або з порушеннями, або ж судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань про визнання зазначених доказів недопустимими. Окрім того, колегія суддів враховує і те, що стороною захисту не надано суду інформації з яких джерел у них виявився зазначений відеозапис, а тому суд за таких підстав позбавлений можливості його ідентифікувати щодо належності та допустимості.

З клопотанням про повторний допит потерпілого під час апеляційного розгляду учасники кримінального провадження до суду не зверталися.

Колегія суддів апеляційного суду перевіривши доводи апеляційних скарг в їх межах, заслухавши усні пояснення сторони захисту, а також заперечення прокурора та потерпілого щодо їх задоволення, перевіривши судове рішення суду першої інстанції, дійшла до переконання про необґрунтованість доводів апеляційних скарг про неповноту на їх думку судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також не знаходить достатніх законних підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , а також не знаходить законних підстав для закриття кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за відсутністю в їх діях складу злочину.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що як досудове розслідування, так і судове слідство проведені неповно, не об`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства доказах, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органами досудового розслідування і судом першої інстанції по даній справі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи як обвинувачених так і їх захисників, які викладені ними також і в апеляційних скаргах, зокрема і твердження обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що вини не причетні до інкримінованого їм злочину, передбаченого ст. 198 КК України, тобто в їх діях відсутній склад злочину.

Зокрема, мотивуючи свої висновки про винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд першої інстанції обґрунтовано послався набезпосередньо досліджені ним докази у кримінальному провадженні, а саме показання обвинувачених, потерпілого та свідків, а також письмові докази у кримінальному провадженні надані суду як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, яким судом дано відповідну правову оцінку щодо їх належності та допустимості, які підтверджують встановлені судом обставини.

Зокрема, як вбачається з оскаржуваного вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2021, судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами те, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував той факт, що він викрав дві сумки з продуктами харчування з автомобіля потерпілого ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_8 стверджував, що автомобіль був відчинений, а саме привідкриті його задні двері. Грошей в автомобілі не було, він їх не викрадав. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 участі у крадіжці не брали, він повідомив їм, що знайшов дані сумки з продуктами. В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_9 суду повідомив, що не бачив, де ОСОБА_8 взяв сумки з продуктами, однак помітив привідчинені двері автомобіля та бачив, як ОСОБА_8 тримав дані сумки у рухах. Також обвинувачений ОСОБА_10 стверджував, що взагалі нічого не бачив та не знав про скоєння злочину ОСОБА_8 .
Проте, такі показання обвинувачених спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_17 , а також доказами, дослідженими судом в ході судового розгляду.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 підтвердив той факт, що його автомобіль був замкнений на центральний замок, двері зачинені. В автомобілі знаходилися дві сумки з продуктами харчування, а також грошові кошти в сумі 4000 грн. Дані речі були викрадені. В подальшому, він з ОСОБА_17 виявили ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . При цьому на плечі у ОСОБА_9 була його сумка. Всіх трьох обвинувачених потерпілий ОСОБА_7 упізнавав під час досудового розслідування, що підтверджується протоколами пред`явлення осіб для впізнання. Також потерпілий упізнав обвинувачених в судовому засіданні, як чоловіків, яких він затримував зі своїм майном.
Також свідок ОСОБА_17 підтвердив такі показання потерпілого, стверджував, що бачив трьох чоловіків біля сумок неподалік автомобіля потерпілого, ці чоловіки перебирали щось в сумках. В подальшому, він зрозумів, що сумки були викрадені з автомобіля потерпілого та разом з останнім наздогнали цих чоловіків. Чоловіки йшли разом, в одного з них була сумка. Обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідок впевнено упізнав в судовому засіданні, як чоловіків, яких він бачив та затримував в день скоєння злочину. Такі показання свідка також підтверджуються відеозаписом з відео реєстратора автомобіля вищевказаного свідка, на якому видно, що по ходу руху автомобіля, знаходяться троє осіб з сумками. При цьому ці чоловіки перебувають разом. Видно, що один з них присів над сумкою та перебирає щось в ній, а інші двоє стоять над ним. Таким чином даний відеозапис повністю спростовує показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в тій частині, що вони не розуміли, що сумки викрадені, адже обоє бачили, як ОСОБА_8 відстав від них та пішов до автомобіля з відчиненими дверима.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 09.11.2020 року, неподалік від автомобіля потерпілого було виявлено сумки з продуктами харчування, який суд вважає належним доказом, оскільки він складений в присутності двох понятих, підписи яких містяться в цьому протоколі на кожній сторінці, підстав сумніватися в законності проведеної слідчої дії немає.
Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 10.11.2020 року за участю свідка ОСОБА_17 , оскільки з них не можливо зрозуміти, кого саме упізнавав учасник слідчої дії.
Судом першої інстанції встановлено, що вчиняючи крадіжку майна потерпілого, ОСОБА_8 скоїв проникнення до салону автомобіля, двері якого були зачинені, а тому вільного доступу до салону в обвинуваченого не було та права заходити в автомобіль він не мав.
Так, відповідно до висновку Верховного суду, викладеного у постанові № 653/3/18 від 17.03.2020 року, салони та/або багажні відділення автомобілів, можуть бути віднесені за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з їх конструктивних особливостей, наявності пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказані місця як такі, що мають, окрім іншого, призначення для постійного або тимчасового зберігання майна (тобто є сховищем). При цьому в кожному конкретному кримінальному провадженні, де пред`явлено обвинувачення за викрадення майна з автомобіля, яке включає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище» (ч. 3 ст. 185 КК України), належить встановити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідний автомобіль як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення ст. 91-94 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази - відповідній оцінці.

Таким чином апеляційний суд переконаний, що судом першої інстанції, визнаючи обвинувачених винними у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, вірно та цілком обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розуміли, де ОСОБА_8 взяв сумки з продуктами, знали, що ці сумки були викрадені, оскільки вони бачили, що в руках ОСОБА_8 спочатку нічого не було, потім він відійшов від них та повернувся уже з сумками в руках. Вони втрьох роздивлялися вміст цих сумок, перекладали продукти з однієї сумки в іншу. А в подальшому, разом продовжили свій рух разом з викраденим майном. Всі зазначені події відбувалися зовсім поряд з автомобілем ОСОБА_7 , поряд немає баків для сміття, місцем події є неширока вулиця з приватними будинками. Сумки потерпілого булі світлого кольору, тому не помітити їх було неможливо.
У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційних скарг захисників про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не знали про походження сумок в ОСОБА_8 та не брали участі в отриманні викраденого майна, оскільки такі твердження спростовуються дослідженим судом першої інстанції доказами у їх сукупності. Показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що вони кримінального правопорушення не скоювали є неправдивими, даними саме з метою уникнути відповідальності за скоєне ними правопорушення. Окрім того, місцевим судом обґрунтовано звернута увага і на те, що на момент затримання вказаних осіб потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_17 сумка була лише одна, в яку були перефасовані продукти, і вона знаходилася саме у ОСОБА_9 , що цілком правильно вказує на те, що всі троє знали про походження сумок і свідомо розпоряджалися викраденим майном. Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідомо отримали від ОСОБА_8 майно, яке було одержане кримінально протиправним шляхом та зберігали це майно, до моменту їх затримання потерпілим.
За таких встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження апеляційний суд переконаний, що місцевий суд дійшов правильного та цілком обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованих їм злочинів, який доведений поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 визнаючи свою вину у вчиненні злочину частково, а обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - не визнаючи своєї вини у скоєнні інкримінованих їм злочинів, фактично в такий спосіб вводять суд в оману з метою уникнення відповідальності за скоєння ними злочинів.
Таким чином на переконання колегії суддів апеляційного суду суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а саме: ОСОБА_8 - передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ст. 198 КК України. Посилання в апеляційних на те, що досудове розслідування та судове слідство проведені неповно, не об`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства доказах, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними. Перевіркою доводів апеляційних скарг та матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що органами досудового слідства і судом першої інстанції по даній справі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини. Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи як обвинувачених так і їх захисників, які викладені ними також і в поданих апеляційних скаргах, зокрема і твердження обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те що вони не вчиняли інкримінованого їм кримінального правопорушення за ст. 198 КК України. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні не спростовують та не дають достатніх законних підстав для його скасування.
Також апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо наявності на його думку підстав для зміни оскаржуваного вироку та призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, а також щодо наявності підстав для відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого через його недоведеність, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченим, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Зокрема, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого і дані, які характеризують його особу.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевим судом відповідно до вимог статей 50, 65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховано положення ст. 12 КК України, фактичні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку в КП ВОНД «Соціотерапія» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Також судом встановлено що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , є незадовільний стан його здоров`я та наявність хронічних захворювань. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , є рецидив злочинів.
За таких обставин, а також враховуючи результати досудової доповіді, апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, зарахувавши в строк відбування покарання термін перебування під вартою, врахувавши положення ч. 5 ст. 72 КК України.
При цьому, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника про наявність на його думку інших обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_19 , а саме активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, усунення заподіяної шкоди шляхом залишення на місці події викрадених продуктів, вчинення правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та інших обставин, а саме бажання їсти продукт харчування, щире вибачення перед потерпілим. Такі обставини не були встановлені як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення. Посилання ж захисника на не врахування місцевим судом його сімейного стану, зокрема того, що він має на утриманні дружину, яка є інвалідом та дитину, а також допомагає пенсійного віку матері та батьку, з урахуванням його особи, обставин справи та часткового визнання своєї вини у вчиненому, не є тими підставами, які можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення такого призначеного йому судом першої інстанції покарання.
Окрім того, щодо призначеного місцевим судом покарання іншим обвинуваченим, то апеляційний суд враховує те, що призначаючи покарання іншим обвинуваченим, зокрема ОСОБА_9 , судом першої інстанції враховано те, що в силу вимог ст. 89 КК України, станом на момент скоєння злочину він є раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку в КП ВОНД «Соціотерапія» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено. За таких обставин, а також враховуючи результати досудової доповіді, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про призначення йому покарання у вигляді арешту.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , судом першої інстанції враховано, що в силу вимог ст. 89 КК України він є раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку в КП ВОНД «Соціотерапія» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено. За таких обставин, а також враховуючи результати досудової доповіді, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому також призначив йому покарання у вигляді арешту.
Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст.1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст.1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Перед початком судового розгляду у суді першої інстанції потерпілим ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , який мотивований тим, що внаслідок вчинення злочину цивільними відповідачами йому було спричинено матеріальної шкоди на загальну суму 4662,92 грн., яка включає в себе вартість викраденого у нього майна 662,92 грн., що підтверджується висновками експертиз та грошових коштів в сумі 4000 грн. Тому ОСОБА_7 просив стягнути з обвинувачених на його користь 4662,92 грн. завданої матеріальної шкоди. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 свій цивільний позов повністю підтримав. Однак, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 даний цивільний позов не визнали. Також захисники обвинувачених заперечували проти задоволення позову. Прокурор ОСОБА_20 не заперечував проти задоволення позову.
На переконання апеляційного суду, задовольняючи даний цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що заявлений потерпілим ОСОБА_7 позов підлягає задоволенню частково, оскільки шкода потерпілому була заподіяна лише діями ОСОБА_8 , який самостійно вчинив крадіжку його майна. Те, що викраденим майном в подальшому розпоряджалися інші особи, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не дає підстави стягувати з них шкоду, заподіяну крадіжкою, оскільки участі в цій крадіжці вони не брали, а тому вся заподіяна злочином шкода підлягає стягненню лише з ОСОБА_8 . В частині ж стягнення шкоди з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд дійшов висновку про те, що в позові слід відмовити.
Під час судового розгляду кримінального провадження як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_7 підтримав свої позовні вимоги, а саме розмір та вартість викраденого належного йому майна та наполягав на залишенні без задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , у тому числі і в частині вирішення його цивільного позову, зазначивши, що завдана йому кримінальним правопорушенням матеріальна шкода, яка повністю доведена під час судового розгляду в місцевому суді, не відшкодована.
При розгляді кримінального провадження за поданими апеляційними скаргами апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Апеляційний суд переконаний, що призначене обвинуваченим судом першої інстанції покарання за оскаржуваним судовим рішенням спрямовано саме на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, є законним, несвавільним, а також пропорційним, тобто не становить надмірного тягаря для засуджених осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 26, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 за ст. 198 КК України, ОСОБА_10 за ст. 198 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, які тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4