Справа №523/3366/20
Провадження №1-кп/523/500/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2022 року

Суворовський районного суду м.Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в межах судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження №0000106, внесеного до ЄРДР 10.01.2020 року, за обвинуваченням: ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду перебувають об`єднані обвинувальні акти у кримінальному провадженні по звинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в межах судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження №0000106, внесеного до ЄРДР 10.01.2020 року, за обвинуваченням: ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор подав в судовому засіданні клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 посилаючись на ризики.

Захисник заперечувала проти продовження та просила змінити запобіжний на домашній арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
В судовому засіданні обвинувачений та її захисник заперечували проти клопотання прокурора продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки він скоїв не тяжкі кримінальні правопорушення, а тому просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що існують достатні підстави для задоволення клопотання адвоката про зміну відносно обвинуваченої запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на домашній арешт, з наступних підстав.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя, суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.2 вказаного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду, із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також те, щоб до кожного учасника кримінального провадження застосовувалась лише належна правова процедура.
Як встановлено в судовому засіданні, розгляд кримінального провадження триває, вже дослідженні майже всі письмові докази у справі, явка свідків прокурором не забезпечена, тобто судовий розгляд справи затягується з причин, які не залежать від суду, тому подальше перебування обвинуваченого саме під вартою не сприяє досягненню мети кримінального провадження а уникнути ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, можливо, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Судом взято до уваги, обставини зазначені в статті 178 КПК України, а саме, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого вона обвинувачується, наявність місця проживання.
З урахуванням вище викладеного, суспільної необхідності та загальних засад кримінального провадження, суд приходить до переконання, що знаходження обвинуваченого під вартою не є доцільним на теперішній час, і наявні ризики не можуть виправдовувати застосування такого запобіжного заходу, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації.
Метою зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обвинуваченого є запобігання спробам переховуватись від суду.
Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 177, 178, 194, 196 КПК України, суд, з урахуванням наведених доказів та обставин, вважає можливим задовольнити клопотання адвоката та змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 201, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання відносно обвинуваченого, - відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , - скасувати, звільнивши з-під варти, з моменту отримання ухвали ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Покласти на обвинуваченого строком на 2 місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, тобто до 23.05.2022 року включно:
1)знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня;
2)прибувати до суду за першою вимогою;
3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
4)утримуватись від спілкування із свідками, потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.
Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту покласти на прокурора Суворовської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , або інших прокурорів з групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1