ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/1046/22

Провадження № 1-кп/568/84/22

"28" вересня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості укладену в кримінальному провадженні №0000060 (від 23.06.22 р.) по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кисельовськ, Російська Федерація, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, пенсіонер, засуджений вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 12.11.2020 р. за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном один рік, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
22.06.2022 р. в ранкову пору доби ОСОБА_4 , маючи умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом позички, заволодів шуроповертом марки "ELTOS", модель "ДЭ-20/2", який належав ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 471 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

Крім того, 22.06.22 р. близько 11 год., маючи умисел спрямований на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом позички, заволодів електродриллю, марки "Енергомаш", модель "ДУ-2195П", яка належить на праві власності ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 884,83 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

16.09.22 р. між прокурором Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди, сторони домовилися про те, що обвинувачений беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України.

Сторони погоджуються на призначення покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі, ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш сувором, остаточно призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробування з встановлення іспитового строку.

В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді міру покарання.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення. Визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Враховуючи викладене, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, правовій кваліфікації кримінального правопорушення щодо узгодженого покарання.

Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Окрім цього, обвинуваченому роз`яснено частини 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини 4 статті 474 КПК України, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі.

Після роз`яснень, передбачених ст. 474 КПК України, обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.

Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1, ч. 2 ст. 190 КК України.

Перевіряючи покарання, узгоджене сторонами угоди, на відповідність вимогам КК України, суд враховує ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпечності вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України кваліфікуються за ч. 1 ст. 190 КК України, як кримінальний проступок, за ч. 2 ст. 190 КК України, як нетяжкий злочин.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченого, при цьому встановлено, що він раніше судимий, однак, на даний час судимість погашена; пенсіонер; за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно ст. 66 КК України - є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно ст. 67 КК України - відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

При встановленні остаточного покарання необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, а саме: принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, суд враховує, що при застосуванні принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим складання призначених покарань не відбувається, а значить в даному випадку, не порушуються вимоги ч. 3 ст. 72 КК, поглинувши штраф (менш суворе покарання) позбавленням волі (більш суворим покаранням).

Крім того, беручи до уваги той факт, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, активне сприяння у розкритті злочину, критичне ставлення до вчиненого, шкода потерпілим відшкодована повністю, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та на підставі ст. 75 КПК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості.

Питання щодо речових доказів у справі належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні підягають стягненню з обвинуваченого у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 16.09.22 року, укладену між прокурором Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000060 (від 23.06.22 р.) по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому узгоджене в угоді покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 1510,24 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- електродриль марки Енергомаш", модель "ДУ-2195П" - залишити власнику;

- шуроповерт марки "ELTOS", модель "ДЭ-20/2" - залишити власнику.

На вирок суду може бути подана апеляцiйна скарга до Рiвненського апеляцiйного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1