УХВАЛА

22 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 554/14287/2015-к
провадження № 51-3775ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Харківського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги, потерпіла ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судового рішення щодо ОСОБА_5 у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 4 та 5 ч. 2 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються, зокрема обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.
Проте потерпіла подала касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Заперечуючи законність судових рішень, скаржник має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваного рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження, як про це ставить питання потерпіла у своїй касаційній скарзі.
Крім того, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак, суперечливі вимоги потерпілої унеможливлюють прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог цього закону.
Зокрема, прохальна частина касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями

ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги та ст. 437 цього Кодексу про недопустимість погіршення правового становища засудженого.
Проте, потерпіла просить змінити судове рішення щодо ОСОБА_5 в частині визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376 Кримінального кодексу України (даліКК), скасувати звільнення ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК, на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням та задовольнити цивільний позов ОСОБА_4 або в цій частині скасувати вирок та направити справу на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Однак такі вимоги не узгоджуються із положеннями ст. 437 КПК, оскільки суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого.
У тому числі пункт 4 прохальної частини касаційної скарги потерпілої щодо визнання допустимим доказом протоколу негласних слідчих дій від 27 січня

2015 року за результатом проведення аудіо та відеоконтролю від 12 січня 2015 року та усіх похідних від нього доказів, також не відповідає вимогам статей 433, 436 КПК.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У зв`язку з цим потерпілій необхідно викласти свої вимоги до касаційного суду

у межах повноважень, передбачених ст. 436 КПК.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу потерпілої без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу. Потерпілій також необхідно надати докази дотримання встановленого Судом строку усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Харківського апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3