Справа № 127/9781/22
Провадження №11-кп/801/666/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції
та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2022 року,
якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, розлученого з середньою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , до засудження працюючого зварювальником, раніше судимого:
27.04.2000 Староміським районним судом м. Вінниця за ч.3 ст. 140, ст.46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, штраф 680 грн;
14.06.2005 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.122, ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185, ч. 3 ст.185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;
22.11.2006 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.08.2008 умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 11 днів;
по даній справі засуджений вироком Апеляційного суду Вінницької області від 01.04.2010 за вчинення злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.11.2006 і остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді 15 років позбавлення волі;
- про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

12 травня 2022 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання засудженого мотивовано тим, що в даний час він відбуває покарання в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 01.04.2010. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2022 йому замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на невідбутий строк покарання 1 (один) рік 6 (шість) місяців та 28 (двадцять вісім) днів, етапувавши його до подальшого місця відбування покарання під вартою. Однак, через війну рф проти України він продовжує відбувати покарання в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86).

Засуджений вважає, що станом на дату звернення з вказаним клопотанням до суду стосовно нього можливо застосувати положення ст. 81 КК України, а тому просить суд звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Розгляд поданого клопотання засуджений ОСОБА_7 просив провести без його участі, про що зазначив у поданій на адресу суду письмовій заяві, в якій також зазначив, що відводів складу суду не заявляє.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав клопотання свого підзахисного, вважає, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Представник ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки останній відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, раніше вже відбував покарання в місцях позбавлення волі та звільнявся умовно-достроково, однак належних позитивних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Прокурор ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вважаючи його в даному випадку передчасним з огляду на значну частину невідбутого строку покарання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2022 в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.
Прийняте рішення судом мотивовано тим, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбуває покарання в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 01.04.2010, яким його засуджено за вчинення злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України. З врахуванням положень ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22.11.2006 і остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі. Даний вирок залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 22.07.2010.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.03.2016 засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.08.2009 по 22.07.2010 в строк відбування покарання, з розрахунку один день ув`язнення за два дні відбування покарання.

Відтак, строк відбування покарання засудженому обраховується з 05.08.2009 по 19.08.2023 включно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2022 ОСОБА_7 було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на невідбутий строк покарання 1 (один) рік 6 (шість) місяців та 28 (двадцять вісім) днів, етапувавши його до подальшого місця відбування покарання під вартою.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відповідно до характеристики від 31.05.2022 та матеріалів особової справи засудженого, вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі та раніше вже звільнявся умовно-достроково. Злочин, за яким засуджений на даний час відбуває покарання, вчинений ним під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За весь період відбування покарання засуджений має 15 заохочень і 2 дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.
В Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» засуджений зарекомендував себе з посередньої сторони, потребує постійного контролю з боку персоналу установи. По прибуттю до установи був працевлаштований різноробочим їдальні установи. На даний час у виробничій майстерні установи та на роботах із господарського обслуговування не працевлаштований за власним бажанням.
У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_7 не конфліктний. По відношенню до представників адміністрації поводиться ввічливо, з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує та не завжди робить для себе належні висновки. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», однак активної участі в її реалізації не приймає. Засуджений навчається у загальноосвітній школі, що функціонує при установі. Підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною. На профілактичних обліках не перебуває. Виконавчі листи в установі відсутні.
Відповідно до оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб узятих під варту, у засудженого ОСОБА_7 встановлено середній рівень ризику (214 балів).
Під дію ст. 81 КК України ОСОБА_7 підпадав по відбуттю 3/4 частини строку покарання, а саме з 19.11.2019, однак рішенням комісії установи (протокол № 27 від 03.12.2019) останньому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні за його власним бажанням.
Вирішальне значення при умовно-достроковому звільненні має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Разом із тим, матеріали справи не мають достатніх даних про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки, будучи неодноразово судимим та відбуваючи покарання, в тому числі й у виді позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково на залишок невідбутого строку, який становив майже два роки, знову вчинив умисний тяжкий злочин, за який на даний час відбуває покарання.
Крім того, протягом всього строку відбування покарання засуджений має лише 15 заохочень. Такі обставини не вказують на сталість виправлення та сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час всього строку відбуття покарання.
До того ж засудженому у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України скорочено частину призначеного покарання майже на один рік шляхом зарахування у строк відбування покарання періоду попереднього ув`язнення. Тому, з врахуванням значної частини невідбутого строку покарання, в даному випадку відсутня доцільність та необхідність умовно-дострокового звільнення, оскільки мета призначеного ОСОБА_7 покарання ще не досягнута.
В зв`язку з наведеним, дослідивши усі дані в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що станом на дату розгляду клопотання підстави для умовно-дострокового звільнення є недостатніми для прийняття позитивного рішення. На думку суду, ОСОБА_7 ще не довів своє виправлення, а тому клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2022 року та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково.
Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що за період відбування покарання у Державній установі Ладижинська виправна колонія» з 04.09.2010 по 27.02.2019 ОСОБА_7 характеризувався позитивно та заохочувався п`ять разів за сумлінну поведінку та ставлення до праці. За період відбування покарання у Державній установі «Вінницька виправна колонія №86», з 27.02.2019 року по теперішній час, адміністрацією установи заохочувався 10 разів.
Вказує, що засуджений працевлаштований у їдальні установи різноробочим, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, по відношенню до представників адміністрації поводиться ввічливо. Засуджений ОСОБА_7 намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, не завжди має охайний вигляд, намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, виконує роботи із благоустрою установи.
ОСОБА_7 залучений до програми диференційованого виховного впливу «підготовка до звільнення». Крім того, засуджений навчається у загальноосвітній школі, що функціонує при установі та підтримує соціально-корисні зв`язки із колишньою дружиною.
Захисник ОСОБА_8 вказує, що ОСОБА_7 щиро розкаюється у вчиненні кримінального правопорушення та повністю визнає свою вину, він глибоко усвідомив протиправність своїх діянь та засуджує свою поведінку. У разі звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбування покарання він одразу буде соціально- адаптований, адже хоча і є розлученим, однак постійно підтримує зв`язки з колишньою дружиною, має постійне місце проживання, необхідні вміння, навички та бажання для працевлаштування, зокрема під час розгляду апеляційної скарги буде додано відповідь з ТОВ «БАРЛІНЕК ІНВЕСТ» про можливість працевлаштування ОСОБА_7 відразу після його звільнення.
Звертає увагу суду, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2022 року ОСОБА_7 було змінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яку у виді обмеження волі на невідбутий cтрок покарання, що також свідчить про виправлення засудженого.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника в повному обсязі та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, засудженого та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України, передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Перевіряючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Відповідно до ч.1, 2 ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.
Ресоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання. При цьому, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду. При вирішенні питання щодо можливості застосування до особи ст. 81 КК України слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.
Встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 01.04.2010 за вчинення злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України. Вказаним вироком з урахуванням положень ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.11.2006 і остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі. Даний вирок залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 22.07.2010.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.03.2016 засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.08.2009 по 22.07.2010 в строк відбування покарання, з розрахунку один день ув`язнення за два дні відбування покарання. Початок строку відбування покарання 05.08.2009, кінець строку 19.08.2023 включно.
Так, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 05.08.2009. За час утримання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (1)» один раз допустив порушення вимог режиму утримання за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією не заохочувався.
З 04.09.2010 відбував покарання в ДУ «Ладижинська виправна колонія (№ 39)», де за період відбування покарання характеризувався позитивно, допустив порушення режиму відбування покарання за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності один раз, адміністрацією установи за сумлінну поведінку і ставлення до праці п`ять раз заохочувався.
З 27.02.2019 відбуває покарання в ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)», де характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, однак потребує постійного контролю з боку персоналу установи. Адміністрацією установи заохочувався 10 разів з метою стимулювання право слухняної поведінки.
Відповідно до характеристики від 31.05.2022 року засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, однак потребує постійного контролю з боку персоналу установи. За весь період відбування покарання засуджений має 15 заохочень і 2 дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.
По прибуттю до Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» був працевлаштований різноробочим їдальні установи. Покладені завдання виконував та потребував постійного контролю за якістю їх виконання. На даний час у виробничій майстерні установи та на роботах із господарського обслуговування не працевлаштований за власним бажанням.
У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_7 не конфліктний. По відношенню до представників адміністрації поводиться ввічливо, з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує та не завжди робить для себе належні висновки. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», однак активної участі в її реалізації не приймає. Засуджений навчається у загальноосвітній школі, що функціонує при установі. Підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною. На профілактичних обліках не перебуває. Виконавчі листи в установі відсутні.
Під дію ст. 81 КК України ОСОБА_7 підпадав по відбуттю 3/4 частини строку покарання, а саме з 19.11.2019, однак рішенням комісії установи (протокол № 27 від 03.12.2019) останньому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні за його власним бажанням. Відповідно до оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб узятих під варту, у засудженого ОСОБА_7 встановлено середній рівень ризику (214 балів).
Доводи захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , так як він працевлаштований, має 15 заохочень, не доводять його виправлення, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці на протязі усього періоду відбування покарання довів своє виправлення та перевиховання, в тому обсязі, які у відповідності до вимог чинного законодавства дають підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання.
Разом з тим, наявність у засудженого 15 заохочень, на думку колегії суддів апеляційного суду не може свідчити, що мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання. Крім того, наявність заохочень під час відбування покарання ОСОБА_7 починається лише з 2015 року, тоді коли засуджений відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 01.04.2010.
З наведеного вбачається, що протягом всього перебування засудженого ОСОБА_7 в установах виконання покарань процес його виправлення не був стабільним та послідовним, що не може свідчити про те, що на даний час засуджений свою сумлінною поведінкою довів своє виправлення. До того ж, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відповідно наявність 15 заохочень, на переконання колегії суддів, свідчать про позитивну динаміку змін в особистості засудженого, однак з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини не дають достатніх підстав вважати, що процес виправлення ОСОБА_7 досягнув тієї стадії, яка необхідна для застосування положень ст.81 КК України
Не є підставою для умовно-дострокового звільнення і те, що засуджений не порушує режим тримання, оскільки добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст.9 КВК України, є його обов`язком.
Крім того, працевлаштування засудженого в їдальні установи різноробочим, як про це зазначено в апеляційній скарзі, матеріалами провадження не підтверджується. Із змісту характеристики від 31.05.2022 вбачається, що засуджений на даний час у виробничій майстерні установи та на роботах із господарського обслуговування не працевлаштований за власним бажанням. Як вбачається із довідки від 31.05.2022 про нарахування та утримання з заробітної плати засудженого ОСОБА_7 , який відбуває міру покарання в держаній установі «ВВК(№86)» та був працевлаштований в господарській обслузі установи протягом 2019-2021рр., останнє відрахування із заробітної плати засудженого датоване груднем 2021 року. Таким чином, в матеріалах судового провадження відсутні будь-які дані, що підтверджують працевлаштування засудженого в установі на даний час.
Також матеріали судового провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше працевлаштування засудженого.
Крім того, судом встановлено, що засуджений неодноразово судимий, однак знову вчиняв злочини, і після умовно-дострокового звільнення наразі відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину.
Колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що у разі умовно- дострокового звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання він одразу буде соціально адаптований, адже постійно підтримує зв`язки з колишньою дружиною, має постійне місце проживання, необхідні вміння, навички та бажання для працевлаштування відразу після його звільнення не можуть виступати підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки дані обставини не свідчать про виправлення ОСОБА_7 під час відбування покарання.
Разом з тим, зобов`язання з ТОВ «БАРЛІНЕК ІНВЕСТ» про можливість працевлаштування ОСОБА_7 відразу після звільнення не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки зазначена обставина не визначена положеннями ст.81 КК України. При цьому, в матеріалах провадження відсутнє дане зобов`язання і в судове засідання суду апеляційної інстанції воно надано не було.
Крім того, відбуття засудженим ОСОБА_7 ѕ строку та заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким на покарання у виді обмеження волі також не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, з огляду на те, що це не свідчить про сумлінне ставлення до праці та сумлінну поведінку засудженого, як це передбачено ст. 81 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, тоді коли ст. 81 КК України, передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. В матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення в дійсності досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним. За таких обставин, колегія суддів враховуючи викладене вважає, що на даний час підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 не має.
Також матеріали судового провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_7 в ДУ «Вінницька виправна колонія (№ 86)» .
Таким чином, колегія судів критично оцінює доводи апеляційної скарги, з огляду на те, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання своїм ставленням до праці та поведінкою не довів свого виправлення у більш короткий термін, а тому в колегії суддів відсутня переконаність в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передував розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд -
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4