Справа № 349/789/21
Провадження № 11-кп/4808/156/22
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №00000046 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Підвиння, жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 12 лютого 2021 року до дня набрання вироком законної сили необхідно зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 12 лютого 2021 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинила умисне вбивство ОСОБА_10 , відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

Станом на 11 лютого 2021 року ОСОБА_8 проживала в АДРЕСА_1 , разом із своїми батьками: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , сестрою ОСОБА_12 , бабою ОСОБА_13 та дядьком ОСОБА_10 .

11 лютого 2021 року ОСОБА_10 із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , розпивали алкоголь. Цього ж дня ОСОБА_10 відправляв ОСОБА_8 за алкоголем в магазин.

Повернувшись з магазину ОСОБА_8 не віддала ОСОБА_10 решту грошей, які залишилася після покупки, тому він зайшов до кімнати, де вона знаходилася разом із сестрою, та вимагав від ОСОБА_8 повернути йому гроші. ОСОБА_8 відмовилася і ОСОБА_10 її вдарив. ОСОБА_8 також вдарила ОСОБА_10 .

Приблизно о 21.30 год. 11.02.2021 ОСОБА_10 зайшов до кімнати ОСОБА_13 . Звідти долинув крик ОСОБА_13 і ОСОБА_8 також зайшла до кімнати ОСОБА_13 . Коли ОСОБА_8 заходила в кімнату, ОСОБА_10 в цей час вже намагався вийти з неї. ОСОБА_8 йому не дозволила вийти за невстановлених судом обставин в неї опинився в руці кухонний ніж.

Діючи з мотивів особистих неприязних відносин, з прямим умислом на заподіяння смерті, ОСОБА_8 завдала ножем цілеспрямовані удари в життєво важливі ділянки тіла ОСОБА_10 грудну клітку та шию, завдавши йому вісім ножових поранень, від яких він помер на місці.

Не погодившись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачена ОСОБА_8 просила скасувати вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2022 року, оскільки вважає неправильною кваліфікацією її дій за ч. 1 ст. 115 КК України.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив факти того, що її психологічний стан збудженості та неконтрольованості дій був спровокований діями потерпілого - її дядька, який побив її та погрожував фізичною розправою над її бабусею, що примусило її до неадекватних дій самозахисту та захисту її родини. Також судом були відхилені свідчення та пояснення інших осіб, які підтвердили, що її дії були спрямовані на захист її життя та здоров`я та її родини.

Захисник адвокат ОСОБА_9 просив скасувати вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.

Вважає вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченої незаконним та таким, що підлягає скасуванню з мотивів неправильного застосування закону.

Захисник посилається на те, що судом не враховано те, що наносити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 обвинувачена почала лише після заподіяння останнім ножового поранення перестарілій та беззахисній бабусі обвинуваченої ОСОБА_13 . Вказана обставина була підтверджена як самою ОСОБА_13 , так і допитаними в судовому засіданні медичними працівниками, які надавали ОСОБА_13 медичну допомогу, у зв`язку з нанесенням їй потерпілим ОСОБА_10 ножового поранення в ногу. При цьому, ножових поранень ОСОБА_8 завдала потерпілому його власним ножем, вирвавши його з рук останнього. Водночас, ОСОБА_8 протистояла фізично значно сильнішому за себе ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та в обвинуваченої були всі підстави побоюватися продовження ним агресивних дій як по відношенню до ОСОБА_13 , так і до себе особисто. Крім того, поясненнями ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , медпрацівників було підтверджено систематичне зловживання потерпілим ОСОБА_10 алкогольними напоями, та у зв`язку з цим вчинення систематичних насильних дій по відношенню до членів його родини.

Вважає, що обвинувачена ОСОБА_8 діяла в умовах необхідної оборони, хоч і з перевищенням меж необхідної оборони, а тому її дії мають кваліфікуватися за ст. 118 КК України, а не за ч.1 ст. 115 КК України. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України у своїй постанові в справі №5-34кс/14 від 27.11.2014 року.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив вирок суду залишити без змін;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Однак, вказані вимоги процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 дала показання з яких вбачається, що вона визнає факт заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, однак вважає, що діяла в межах необхідної оборони, оскільки була змушена захищатись від протиправної поведінки потерпілого, який будучи озброєний ножем, погрожував їй та заподіяв ножове поранення бабі.

Показання ОСОБА_8 в цій частині повністю були підтверджені показаннями потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_12 .

Однак, суд першої інстанції, вказавши на те, що вищевказані показання є непослідовним та суперечливими, не навів обґрунтованих доводів, які свідчать про неправдивість вищевказаних показань та неможливість використання їх в якості доказів.

Також, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, які стосуються обстановки, яка передувала вчиненню правопорушення та надав вибіркову оцінку доказам, яку не можна вважати об`єктивною.

Крім того, згідно висунутого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, ОСОБА_8 обвинувачувалася в тому, що, реалізовуючи свій злочинний намір направлений на вбивство ОСОБА_10 , діючи з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх неправомірних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті та свідомо бажаючи їх настання, вихопила у ОСОБА_10 кухонний ніж, який останній тримав у руці та розпочала наносити ним цілеспрямовані удари у життєво важливі ділянки тіла свого дядька ОСОБА_10 , а саме у грудну клітку та шию, завдавши йому вісім ножових поранень, від яких останній помер на місці події. Смерть ОСОБА_10 настала від коло-різаних, різаних та забійних ран голови, грудної клітки, верхнього плечового поясу, з пошкодженням лівої легені та судин шиї, які призвели до масивної зовнішньої крововтрати та розвитку тяжкого геморагічного шоку. Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України.

Таким чином, відповідно до висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, органом досудового розслідування були встановлені обставини за яких вона заволоділа знаряддям злочину, а саме кухонним ножем, яким в подальшому завдала ножові поранення ОСОБА_10 .

В той час як, відповідно до вироку, суд першої інстанції безпідставно вказав на те, що судом не встановлені обставини за яких кухонний ніж опинився в руці ОСОБА_8 , що явно виходить за межі висунутого їй обвинувачення, оскільки погіршує її становище та суперечить обставинам, які не заперечуються сторонами.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно послався на показання, які були надані обвинуваченою ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Заперечення обвинуваченою у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за її участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України. (Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, справа № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19).

Таким чином, визнаючи формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, доведеним та кваліфікуючи дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції не спростував доводи обвинуваченої та її захисника щодо перебування обвинуваченої у стані необхідної оборони та не вказав, які докази їх спростовують.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що обставина переходу ножа від ОСОБА_10 до ОСОБА_8 не впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченої, оскільки « навіть якщо ніж і дійсно був в руках ОСОБА_10 , він не створював реальної загрози заподіяння шкоди згідно з показаннями самої ОСОБА_8 вона запросто відібрала в нього ніж, а під час заподіяння ОСОБА_10 ножових поранень він не чинив ОСОБА_8 жодного спротиву.»

Такі висновки суду носять суперечливий та непослідовний характер, оскільки вказавши на неможливість встановити обставини щодо переходу ножа від потерпілого до обвинуваченої, суд в подальшому допускає можливість існування таких обставин та приходить до безпідставного висновку, що ця обставина не має істотного значення для визначення правильної правової кваліфікації дій обвинуваченої.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно посилається на те, що наявність в обвинуваченої умислу спрямованого на вбивство потерпілого свідчить про те, що обвинувачена не перебувала у стані необхідної оборони.

Так, відповідно до ст.27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, а згідно з ч. 1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а перевищенням меж необхідної оборони відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

За таких обставин, суд першої інстанції повинен був встановити чи перебувала ОСОБА_8 у стані необхідної оборони та чи відповідали її дії вимогам закону.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна (постанова Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 342/538/14-к).

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином не перевірено обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, необхідних для правової оцінки дій обвинуваченої ОСОБА_8 та які, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування, відтак допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 409 КПК України встановлено, що однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, якими за змістом ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції, оскільки повне скасування судового рішення та необхідність проведення нового судового розгляду іншим неупередженим складом суду свідчить саме про необхідність призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Зокрема, безпосередній розгляд кримінального провадження апеляційним судом, як судом першої інстанції, фактично позбавляє учасників судового процесу реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, яке передбачено ст.129 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зможе найбільш повно та ефективно забезпечити змагальність процесу, реалізацію сторонами їх прав та виконання обов`язків, дозволить повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення та перевірити доводи сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції має містити рішення щодо запобіжного заходу у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що на час апеляційного перегляду ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати та прокурор просив продовжити дію запобіжного заходу у випадку призначення провадження до нового судового розгляду, запобіжний захід слід продовжити на 60 днів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої під час нового судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 24 червня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_14