Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/2530/20
Провадження № 1-кп/490/52/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Щербані Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув загальну середню освіту, є розлученим, неповнолітніх дітей не має, наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, раніше засуджувався:

-15 березня 1985 року - Вознесенським районним судом Миколаївської області - за частиною 3 статті 81 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; був звільнений 16 лютого 1990 року умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 09 місяців 08 днів;

-13 жовтня 1995 року - Вознесенським районним судом Миколаївської області /в редакції ухвали Казанковського районного суду Миколаївської області/ - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України 2001 року - до 12 років позбавлення волі; був звільнений 13 червня 2006 року умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 08 місяців 08 днів;

-19 листопада 2009 року - Очаківським міським судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України 2001 року - до 5 років позбавлення волі;

-07 грудня 2009 року - Новоодеським районним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - за сукупністю цього злочину та злочинів, за які був засуджений вироком від 19 листопада 2009 року - остаточно до 5 років позбавлення волі;

-29 березня 2012 року - Березанським районним судом миколаївської області - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - за сукупністю цього злочину та злочинів, за які був засуджений 19 листопада 2009 року та 07 грудня 2009 року - до 5 років позбавлення волі; був звільнений 17 квітня 2012 року по відбуттю строку покарання;

а також

-09 червня 2020 року - Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області - за пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України - до 11 років 06 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 , будучи неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності та маючи не зняті та не погашені судимості за їх вчинення, вчинив новий злочин проти власності за таких обставин.

07 серпня 2015 року близько 08-00 години /більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено/ він, перебуваючи разом з іншою, не встановленою на час розгляду цього кримінального провадження особою /надалі - Співучасником/ в районі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , домовився із тим про спільне заволодіння чужим майном.

На виконання умов досягнутої домовленості ОСОБА_4 та Співучасник, діючи спільно, проникли у приміщення житлового будинку вказаного домоволодіння, де були поміченими ОСОБА_7 , 1944 року народження.

Тоді ОСОБА_4 та Співучасник не зупинились та, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_8 , почали наносити тому численні удари руками та ногами, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синців /крововиливів/ і саден в області верхніх кінцівок, передньої поверхні грудної клітини та живота, лівої нижньої кінцівки, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень. Скориставшись таким, вони за допомогою ременів зв`язали ОСОБА_7 руки та ноги, остаточно подолавши таким чином його спротив.

Далі, скориставшись таким, ОСОБА_4 та Співучасник заволоділи належними ОСОБА_7 :

-грошовими коштами в сумі 1.306 грн.;

-мобільним телефоном «Самсунг» моделі "Е1200" вартістю 317 грн.00 коп. із сім-карткою мобільного оператора «МТС», яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє,

-трьома бідонами, об`ємом по 38 л кожний, загальною вартістю 1.350 грн.,

-п`ятьма каструлями об`ємом по 10 л кожна, загальною вартістю 1.350 грн.,

-чавунним казаном вартістю 280 грн.,

-пластмасовою мискою вартістю 40 грн.,

-двома ківшиками загальною вартістю 20 грн..

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 та Співучасник зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду у загальному розмірі 4.663 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 3 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно.
З огляду на таке, просив призначити обвинуваченому покарання в межах санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, а за сукупністю злочинів - за правилами частини 4 статті 70 цього Кодексу.

2. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

3. Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку /двічі - повісткою, направленою засобами зв`язку/.
До того ж, з огляду на те, що на території України запроваджений військовий стан та місто Миколаїв перебуває у зоні проведення активних бойових дій, на офіційному веб-сайті Центрального районного суду міста Миколаєва відповідно до вимог статті 11 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" було розміщене оголошення1, у якому потерпілому роз`яснювались його права у судовому засіданні, зокрема - в зв`язку зі зміною обвинувачення у суді, спосіб їх реалізації, наслідки вчинення відповідних дій, а також - він додатково сповіщався про час та місце судового розгляду кримінального провадження.
Проте, потерпілий у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про свою незгоду із позицією прокурора також не повідомив, заяви про відкладення судового розгляду до суду не надіслав.
З урахуванням цих обставин, а також враховуючи, що в цьому випадку за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, суд на підставі статті 325 Кримінального Процесуального Кодексу України розглянув справу за відсутності потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

І……З відомостей, що містяться у залучених до матеріалів кримінального провадження довідці ІЦ № 146-14042020/48001 від 28 квітня 2020 року та копії вироку Березанського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2012 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:

-15 березня 1985 року - Вознесенським районним судом Миколаївської області - за частиною 3 статті 81 Кримінального Кодексу України 1960 року /розкрадання державного або колективного майна шляхом крадіжки/;

-13 жовтня 1995 року - Вознесенським районним судом Миколаївської області /в редакції ухвали Казанковського районного суду Миколаївської області/ - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України 2001 року;

-19 листопада 2009 року - Очаківським міським судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України 2001 року;

-07 грудня 2009 року - Новоодеським районним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-29 березня 2012 року - Березанським районним судом миколаївської області - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України

ці судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

ІІ……Про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення 07 серпня 2015 року свідчать наступні досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази.

1. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження зазначав, що дійсно 07 серпня 2015 року зустрівся з наглядно знайомим чоловіком, ім`я, якого наразі не пам`ятає, а інші данні - не знав ніколи /Співучасником/, та вони разом вирішили викрасти майно з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За такого вони разом зайшли спочатку - на прибудинкову територію вказаного будинку, а потім - у сам будинок.

Далі, у будинку вони побачили потерпілого ОСОБА_7 та, не зважаючи на таке прагнучи заволодіти майном, почали його бити. При цьому особисто він - ОСОБА_4 - наніс потерпілому декілька ударів; він не пам`ятає, щоб того бив Співучасник.
Далі, потерпілого вони зв`язали, після чого забрали з будинку перелічене в обвинувальному акті майно та пішли у своїх справах.

Це майно вони продали, а кошти - поділили, як саме - він вже не пам`ятає.

2. Дослідження матеріалів кримінального провадження у суді призводить до такого.

2.1. Зважаючи на покази обвинуваченого, а також - на інші досліджені під час судового розгляду матеріали, прокурор 23 серпня 2022 року змінила раніше висунуте ОСОБА_4 обвинувачення, виклавши фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони встановлюються цим вироком, та уточнивши кваліфікацію його /обвинуваченого/ дій.

2.2. Потерпілий, будучи освіченим про можливість підтримання первісного обвинувачення, скористатись своїм правом не побажав.

2.3. Після зміни обвинувачення прокурором ОСОБА_4 наведені вище покази підтвердив.

З огляду на ці обставини суд, враховуючи, що покази обвинуваченого щодо часу, місця, способу /шляхом застосування насильства/ заволодіння майном та переліку вилученого майна повністю узгоджуються з пред`явленим йому на теперішній час обвинуваченням, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини наразі ніким не оспорюються.

3. Згідно відомостей, що містяться у залученому до матеріалів кримінального провадження висновку експерта № 1212 від 12 серпня 2015 року, внаслідок спільних дій обвинуваченого та Співучасника ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді крововиливів /синців/ і саден в області верхніх кінцівок, передньої поверхні грудної клітини та живота, лівої нижньої кінцівки.

Ці тілесні ушкодження утворились від ударних впливів тупих твердих предметів, якими могли бути, зокрема, руки, ноги, тощо, у кількості, не меншої за 18-20 ударів.

За ступенем тяжкості вони відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Цей висновок суд вважає належним, допустимим та достовірним доказом, адже він був отриманий у встановленому законом порядку на підставі експертного дослідження об`єктивних даних, а компетенція експерта сумнівів в сторін не викликає.

З урахуванням наведеного вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

Обставини, які пом`якшують покарання

1. Як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує визнання ним своєї винуватості та сприяння суду у швидкому розгляді кримінального провадження в оперативній обстановці, яка наразі склалась на території міста Миколаєва.

2. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також його щире каяття у вчиненому злочині.
Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

2.1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої
щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"
/див, окрім іншого, постанову Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2.2. В цьому ж випадку обвинувачений жодних дій щодо виправлення наслідків вчиненого грабежу протягом семи років /п`ять з яких він перебував на волі/, зокрема - щодо відшкодування шкоди потерпілому або ж - щодо залагодження заподіяної потерпілому шкоди - не вжив.

2.3. До того ж, під час судового розгляду кримінального провадження жалю із приводу вчиненого злочину обвинувачений не висловив.

2.4. Більше того, він не вказував про те, що засуджує корисливі злочини.
Ба більше, з вироку Знам`янського міськрайнного суду Кіровоградської області вбачається, що після вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження - 19 березня 2019 року - він вчинив ще один злочин, змістом якого було відкрите викрадення чужого майна, але - більш цінного та з більш тяжкими для потерпілої наслідками. Ця обставина доводить, що обвинувачений після вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, не тільки не засудив насильницькі корисливі дії, але навпаки - визнав їх прийнятними не зважаючи на тяжкість їх наслідків.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_4 є відсутнім, а його ставлення до скоєного повною мірою охоплюється визнання ним своєї провини.

Обставини, які обтяжують покарання

Як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд відповідно до безальтернативних приписів пункту 6 частини 1 статті 67, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України визнає вчинення злочину відносно особи похилого віку.
Так, матеріали справи доводять, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже - на момент вчинення відносно нього злочину ОСОБА_4 потерпілому виповнилось 60 років, тобто - він досягнув пенсійного віку.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 3 статті 186 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

При цьому суд враховує таке.

1. Стосовно ступеню тяжкості вчиненого ним злочину суд відзначає, що відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України вчинений ним злочин наразі відноситься до категорії тяжких.

2. Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено таке.

2.1. ОСОБА_4 раніше неодноразово судився та відбував покарання у місцях позбавлення волі; загальний строк його перебування у місцях позбавлення волі на момент вчинення ним злочину, за вчинення якого він наразі засуджується, становить понад 20 років 04 місяці.
Суд враховує також, що він, не зважаючи на свій похилий вік, наразі не має ані - постійного місця проживання, ані - міцних соціальних зв`язків, ані - суттєвого стажу або бодай досвіду роботи.

2.2. Суд враховує також що на обліках в лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_4 не перебуває.

Враховує суд й те, що на момент розгляду цього кримінального провадження йому виповнилось 68 років.

Наведене у сукупності доводить, що вчинення обвинуваченим цього злочину є наслідком свідомо обраного ним способу життя, яке полягає ні в чому іншому, як у житті за рахунок заволодіння чужим майном у будь-який спосіб.

Призначення покарання

Оцінюючи обставини, що мають враховуватись при призначенні обвинуваченому покарання, у їх сукупності, а також - сукупно із ставленням обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій частини 3 статті 186 Кримінального Кодексу України у розмірі, що є наближеним до максимального з передбачених законом.

Отже, ОСОБА_4 слід призначити покарання за вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 06 місяців.

Призначення остаточного покарання

І……Після вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується цим вироком, він був засуджений вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2020 року за вчинення такого злочину

19.03.2019 приблизно о 17.10 год. [він] знаходився в кімнаті будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де тимчасово проживав спільно з ОСОБА_9 та її матір`ю ОСОБА_10 .. Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_4 , який перед цим під час розмови з ОСОБА_9 дізнався про наявність у ОСОБА_10 грошових коштів, раптово виник умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а саме на напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння належними їй грошовими коштами. З метою реалізації вказаного умислу ОСОБА_4 19.03.2019 у вечірній час попрохав ОСОБА_9 зустріти зранку 20.03.2019 у м.Знам`янка Кіровоградської області його знайомого, на що остання погодилася. При цьому ОСОБА_4 усвідомлював, що будь-які його знайомі 20.03.2019 до м.Знам`янка наміру приїжджати не мали. 20.03.2019 приблизно о 09.10 год. після того, як ОСОБА_9 залишила помешкання та поїхала до м.Знам`янка, ОСОБА_4 , реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, узявши на території домоволодіння, у якому тимчасово проживав, шматок цеглини, зайшов безпосередньо у житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 , підійшов ззаду до ОСОБА_10 , яка в цей час сиділа на дивані в кімнаті будинку, та, тримаючи в правій руці шматок цеглини, наніс їй один удар вказаною цеглиною в область голови, від якого ОСОБА_10 впала на підлогу. Після цього, в той час, коли ОСОБА_10 перебувала в положенні лежачи на підлозі, ОСОБА_4 наніс їй ще не менше чотирьох ударів шматком вказаної цеглини в область голови, спричинивши таким чином ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, крововиливів в м`які тканини голови, перелому кісток зводу та основи черепу, підоболонкових крововиливів головного мозку, забоїв головного мозку, крововиливів та забійних ран голови, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 30 від 22.05.2019, по тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких на місці скоєння злочину настала смерть потерпілої.

Після цього ОСОБА_4 , переконавшись, що ОСОБА_10 не зможе чинити йому опір, оглянув вказаний житловий будинок та виявив належні ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 23.000 грн., якими незаконно заволодів, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 23000 грн., після чого з місця скоєння вказаних злочинів зник.

ІІ……Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за такого йому слід призначити остаточне покарання із застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного або часткового складання призначених покарань.

ІІІ……При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

В зв`язку із цим суд враховує наступне.

1. Аналізуючи данні про особу обвинуваченого, суд враховує, що злочин, за який обвинувачений засуджується цим вироком, та злочин, за який він був засуджений вироком від 09 червня 2020 року, є проявами одного й того ж явища - свідомо обраного обвинуваченим способу життя.

Суд враховує також, що ОСОБА_4 є особою похилого віку.

2. Суд враховує також, що під час вчинення злочину, за який обвинувачений засуджується цим вироком, та злочину, за який він є засудженим вироком від 09 червня 2020 року, поведінка обвинуваченого у суді була аналогічною /він визнавав вину у вчиненні злочину/ та була встановлена наявність однієї й тої ж обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

3. Відзначає суд й ту обставину, що в цьому випадку до сукупності входять два злочини.

Суд повторює, що в обох випадках обвинувачений вчинив злочин, змістом якого було відкрите заволодіння чужим майном з застосуванням насильства.

При цьому у випадку, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, обвинувачений застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та заволодів майном порівняно незначної цінності.

Вироком від 09 жовтня 2020 року ж ОСОБА_11 був засуджений за злочин, який був вчинений пізніше, під час якого було застосоване насильство, наслідком якого стала смерть людини, та внаслідок якого було викрадено майно значно більшої вартості.

Показовим є й те, що злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинив спільно з іншою особою, в той час, як 19 березня 2019 року злочин він вчинив один.

Та, з огляду на ці обставини, суд відзначає, що попередні судимості обвинувачений мав лише за вчинення крадіжки; злочин, за який він засуджується цим вироком, був розпочатим, як крадіжка, та тільки у своєму розвитку набув ознак грабежу, а злочин, вчинений ОСОБА_4 19 березня 2019 року, з самого початку планувався обвинуваченим, як насильницьке заволодіння чужим майном та завершився умисним вбивством.

Таке у сукупності доводить, окрім іншого, що після вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, суспільна небезпека особи ОСОБА_11 істотно збільшилась.

4. З огляду на таке суд відзначає й ту обставину, що до моменту вчинення злочину, за який обвинувачений був засудженим вироком від 09 червня 2020 року (тобто - протягом майже 4 років) процедура притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, по суті не була розпочатою, адже ОСОБА_4 повідомлення про підозру фізично вручене не було; він перебував у розшуку.

Таке, сукупно з доведеними вище обставинами про істотне збільшення за цей період суспільної небезпеки особи ОСОБА_4 , не може бути пояснене інакше, ніж тим, що таке збільшення відбулось внаслідок відчуття безкарності за попередньо скоєний злочин.

5. Відзначає суд й те, що в цьому випадку у сукупність входять два окремих злочини відносно різних потерпілих (реальна сукупність).

IV……Оцінюючи обставини, що визначають принцип, що має бути застосованим відносно ОСОБА_4 під час визначення йому остаточного покарання, суд відзначає таке.

1. Відповідно до частини 2 пункту 1 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

2. Застосування цих настанов судової практики, з огляду на встановлені вище обставини, що мають враховуватись судом, призводить до такого.

2.1. Встановлені вище обставини, що мають враховуватись судом, поза розумним сумнівом доводять, що вчинений ОСОБА_4 19 березня 2019 року злочин є природним наслідком розвитку його особи після вчинення ним злочину, за який він засуджується цим вироком.

Вироком же від 09 жовтня 2020 року було призначене покарання, яке є необхідним та достатнім для нейтралізації такого наслідку.

Отже, покарання, призначене вироком від 09 жовтня 2020 року, повною мірою купірує суспільну небезпеку як злочину, вчиненого 07 серпня 2015 року, так й - суспільну небезпеку ОСОБА_4 під час вчинення цього злочину.
Таке, в свою чергу, доводить, що необхідність у додатковому до раніше визначеного призначенні покарання в зв`язку із вчиненням злочину 07 серпня 2015 року є відсутньою.

2.2. Суд також відзначає, що як злочин, за який ОСОБА_4 засуджується цим вироком, так й вчинений ним 19 березня 2019 року злочин є проявом одного явища - свідомо обраного обвинуваченим способу життя.

2.3. Суд враховує також вік обвинуваченого та стан його здоров`я, які у сукупності не дозволяють обґрунтовано припустити, що після відбуття призначеного вироком від 09 червня 2020 року покарання суспільна небезпека його особи все ще продовжить існувати.

Таке доводить, що в цьому випадку до ОСОБА_4 має бути застосований принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

3. Прокурор вважала за доцільне застосувати відносно ОСОБА_4 принцип часткового складання призначених покарань.

Але ці посилання не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

3.1. Так, вони ґрунтуються лише на самій тій обставині, що в цьому випадку має місце реальна сукупність злочинів. Але запропонований прокурором підхід не враховує, що злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, був вчинений першим, а також - встановлений вище причинно-наслідковий зв`язок між злочинами, що входять до сукупності.

3.2. До того ж, такий підхід не повною мірою відповідає процитованим вище приписам пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання", адже не враховує ані - данні про особу винного, ані - характер злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.

Таким чином, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років 06 місяців.

Порядок застосування покарання.

І…… Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

ІІ…… При цьому на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України у строк покарання, що призначається ОСОБА_4 за цим вироком, слід зарахувати частково відбуте ним покарання за попереднім вироком, а саме - період з 21 березня 2021 року до дати набрання чинності цим вироком.

ІІІ......Вирішуючи питання про порядок зарахування періодів, протягом яких ОСОБА_4 відбував покарання за попереднім вироком, у строк покарання, що остаточно призначається йому відповідно до цього вироку, суд виходе з такого.

1. Відповідно до вироку Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2020 року строк відбуття покарання ОСОБА_4 за цим вироком обраховується з 21 березня 2019 року.

1.1. Матеріали кримінального провадження доводять, що протягом періоду з 21 березня 2019 року й до моменту набрання чинності вироком від 09 червня 2020 року ОСОБА_4 перебував у місцях позбавлення волі.

При цьому відповідно до прямих вказівок у вказаному вироку, цей період слід зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

1.2. Матеріали справи також доводять, що протягом періоду з моменту набрання чинності цим вироком й до 14 вересня 2021 року ОСОБА_4 перебував у місцях позбавлення волі.

Отже, цей період ОСОБА_4 слід зарахувати у строк відбуття покарання, що наразі остаточного призначається судом, з розрахунку 1 день відбутого покарання за один день позбавлення волі.

Таким чином, у строк покарання, що остаточно призначається за наслідками розгляду цього кримінального провадження, ОСОБА_4 слід зарахувати період з 21 березня 2019 року по 14 вересня 2021 року з розрахунку один день за один день відбутого покарання.

2. Протягом періоду 15 вересня 2021 року до теперішнього часу ОСОБА_4 перебуває у Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" на підставі ухали Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 серпня 2021 року, яка діє до моменту набрання чинності цим вироком.

Вирішуючи питання про порядок зарахування цього періоду у строк покарання, суд враховує, що наразі ОСОБА_4 засуджується за вчинення злочину 07 серпня 2015 року.

Відповідно до висновку щодо застосування норм права, що викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, за такого під час зарахування цього періоду у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі /пункти 103, 105/, тобто - цей період слід зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі.

3. Захист пропонував зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання відповідно до приписів частина 5 статті 72 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 838-VIII не тільки період його фактичного перебування в установі попереднього ув`язнення на виконання ухвали суду, але також час з моменту винесення відповідної ухвали до моменту її фактичного виконання.

Але з цими посиланнями захисту погодитись неможливо.

Так, строк, який включається у строк попереднього ув`язнення відповідно до вказаної норми є чітко визначеним в абзаці 4 частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України / в редакції Закону № 838-VIII/; відповідно до підпункту "ґ" цього абзацу у такий строк включається лише період фактичного перебування особи у місцях попереднього ув`язнення, але - не період, що тривав з моменту прийняття відповідного процесуального рішення до моменту його /рішення/ виконання.

Вирішення питання про речові докази

1. Речові докази у справі - алюмінієвий бідон ємністю 38 л. та мобільний телефон "Самсунг" моделі "Е 1200" - як предмети, що були протиправно вилученим в потерпілого, на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути ОСОБА_7 .

2. Речові докази у справі - 2 ременя та експериментальні зразки крові - як майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане - на підставі пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід знищити.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років 06 місяців..

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цього злочину та злочинів, за які ОСОБА_4 є засудженим вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2020 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 /одинадцять/ років 06 /шість/ місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 частково відбуте ним покарання за попереднім вироком, а саме - періоди:

-з 21 березня 2019 року до 14 вересня 2021 року - з розрахунку один день відбутого покарання за один день позбавлення волі;

-з 15 вересня 2021 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку один день за два дні позбавлення волі;

Речові докази у справі - алюмінієвий бідон ємкістю 38 л. та мобільний телефон "Самсунг" моделі "Е 1200" - повернути ОСОБА_7 .

Речові докази у справі - 2 ременя та експериментальні зразки крові - знищити.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_13 =

15.09.2022

1 - https://ct.mk.court.gov.ua/sud1423/gromadyanam/ogolosh/1311773/; ttps://ct.mk.court.gov.ua/sud1423/pres-centr/news1/1311777/