Номер провадження: 11-сс/813/710/22
Справа № 522/5634/22 1-кс/522/3059/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

підозрюваного - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2022 якою відмовлено у застосовані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000114, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2022, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградівка, Болградського району, Одеської області, гагауза, громадянина України, з вищою освітою, рибовода в ПП "Карп", одруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2022 відмовлено у задоволені клопотання слідчого в ОВС СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_7 погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 11.07.2022 з покладенням відповідних обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

На думку слідчого судді тяжкість вчиненого злочину, вагомість доказів та розмір покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, свідчить про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення слідчого судді незаконним, необґрунтованим та винесеним з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливлювати ухиленню підозрюваного від органів досудового слідства та суду, незаконному впливу на потерпілих та свідків.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави у розмірі 2020 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 5011620 гривень.

Погоджуючись з прийняти слідчим суддею рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначив, що зі сторони ОСОБА_9 не виявлено порушень обраного запобіжного заходу або обов`язків покладених на нього. Крім того, підозрюваний ОСОБА_9 здав до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт громадянина України та закордонний паспорт. Таким чином, вважає, що застосування виняткового запобіжного заходу не відповідає вимогам Кримінального процесуального закону.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону цілком виконав, врахував їх при постановленні ухвали та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Наявність на даній стадії у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого та ніким з учасників не оспорюється, а тому не перевіряється апеляційним судом.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, однак не доведено існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_9 є громадянином України, з вищою освітою, раніше не судимий, перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні трьох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, де мешкає з родиною, що свідчить про наявність у нього достатньо міцних соціальних зв`язків.

Встановлені вище дані про особу підозрюваного, а також те, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, можуть свідчити про ступінь існування ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Щодо заявленого у клопотанні та в судовому засіданні апеляційного суду ризику незаконного впливу на свідків та можливого вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає ці посилання прокурора такими, що не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких даних на підтвердження цих обставин стороною обвинувачення до апеляційної скарги не надано, такі докази матеріали клопотання не містять та повідомлень зі сторони свідків про вчинення на них впливу до органу досудового розслідування чи суду не надходило.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки слідчого судді про відсутність доказів на підтвердження зазначених ризиків.

Водночас, надаючи оцінку заявленим в апеляційні скарзі прокурора доводам, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину під час апеляційного розгляду скарги прокурор не надав жодних доказів, які б підтверджували факт порушення підозрюваним ОСОБА_9 застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладених на нього слідчим суддею обов`язків та підтвердив, що йому не відомі факти порушення підозрюваним застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При цьому, судова колегія враховує, що підозрюваний ОСОБА_9 з`явився до суду апеляційної інстанції для розгляду клопотання прокурора, в якому ставиться питання про погіршення його становища, що в свою чергу характеризує його як особу, яка навпаки не намагається переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_9 здав до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт громадянина України та закордонний паспорт, що також зменшує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.
Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах та не доведені прокурором під час апеляційного розгляду скарги.
Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя, взявши до уваги обставини кримінального правопорушення, дослідивши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в повній мірі врахував особу підозрюваного та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладанням на останнього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
На думку апеляційного суду, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можуть бути єдиними підставами для застосування відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу, а оцінюватись в сукупності також повинні обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, матеріали, які характеризують особу підозрюваного та його поведінка після вчиненого кримінального правопорушення.
Беручи до уваги вище зазначене, колегія суддів вважає доводи прокурора такими, що не знайшли свого підтвердження, а вказані обставини, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги свідчать про те, що застосований запобіжний захід в повній мірі забезпечує виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 181, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2022 якою відмовлено у застосовані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000114, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2022, відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4