Справа № 489/238/22
Провадження № 1-в/489/100/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

03 жовтня 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням Малиновського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про вирішення питань, пов`язаних з виконання вироку суду,

встановив:

З Малиновського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області до суду надійшло клопотання про усунення неточностей у вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.01.2022 в частині зазначення покладених на засудженого за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_3 обов`язків, визначених п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися. Від представника органу пробації надійшла заява про підтримання клопотання та проведення розгляду за його відсутності.

Прокурор надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Засуджений та потерпілий в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України.

Розгляд клопотання проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Вивчивши клопотання, додані до нього матеріали та матеріали судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку відповідно до пункту 14 частини першої статті 537 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив вирок.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.01.2022 ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді одного року позбавленні волі, на підставі статей 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням з покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Представник органу пробації вважає, що зміст вироку суду в частині зазначення обов`язків, які покладені на засудженого ОСОБА_3 при звільненні останнього від відбування покарання з випробуванням, не відповідає редакції п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки не містить зазначення всіх вказаних у ньому обов`язків: повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до постанови пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання суди в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 1 ст. 76 КК України визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Таким чином, конструкція зазначеної норми передбачає в обов`язковому порядку у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням покладення на неї обов`язків, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Разом з тим, системний аналіз змісту пункту 2 ч. 1 ст. 76 КК України, з урахуванням наявного у ньому розділового сполучника «або», що є синтаксичним розривом тексту, свідчить про те, що вказані у ньому три обов`язки, які суд покладає на засуджену особу, слід розглядати як альтернативу один одному, тобто під час ухвалення вироку та звільненні особи від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на засудженого один, декілька або всі обов`язки, залежно від встановлених в ході судового розгляду обставин про особу обвинуваченого. Право визначати, які саме вказані у пункті 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки покладати на засудженого, належить до виключної компетенції суду та органи та установи виконання покарань, які здійснюють виконання вироку суду, зобов`язані виконувати вказане у судовому рішенні покарання, яке призначене засудженому та позбавлені права втручатися у повноваження суду, зокрема при призначенні покарання під час ухвалення вироків у кримінальних провадженнях.

Вказані висновки суду узгоджуються із висновками, викладеними в ухвалі Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 686/6552/18.

Натомість при ухваленні вказаного вироку від 25.01.2022 Ленінським районним судом міста Миколаєва було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 не працює, має зареєстроване та відмінне від нього фактичне місце проживання, ніде не навчається. У зв`язку з цим, враховуючи вищезазначені висновки, вимоги закону та конкретні обставини справи, зокрема про особу обвинуваченого, принципи призначення покарання, в тому числі, принцип індивідуалізації покарання, судом були дотримані вимоги закону про кримінальну відповідальність та покладені на засудженого ОСОБА_3 обов`язки, які він повинен виконувати у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а саме: відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; ряд альтернативних, вказаних у пункті 2 ч. 1 ст. 76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи, а також згідно з п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України додатковий обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покладення на обвинуваченого таких обов`язків в повній мірі відповідає як вимогам закону та особі засудженого, так і в повній мірі сприятиме меті покарання нести не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Посилання уповноваженої особи органу пробації в клопотанні на те, що зміст вироку суду в частині зазначення передбачених п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків, які покладені на засудженого ОСОБА_3 , не відповідає редакції вказаної норми права, у зв`язку з чим підлягає зміні та редагуванню, свідчить про те, що уповноважена особа органу пробації, яка виконує вказаний вирок та звернулася до суду з даним клопотанням, здійснює помилкове тлумачення положень п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України через свою низьку правову обізнаність, нерозуміння дійсного змісту положень закону про кримінальну відповідальність та недостатній професійний рівень, внаслідок чого звернулася до суду із даним клопотанням, яке містить вимоги про застосування до засудженої особи необґрунтованого додаткового процесуального примусу, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність постановлення при вирішенні клопотання органу пробації окремої ухвали для усунення порушень завдань кримінального провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.01.2022 не містить жодних сумнівів та протиріч, що виникають при його виконанні, у зв`язку з чим клопотання органу пробації задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 370, 372, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання Малиновського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про усунення неточностей у вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.01.2022 у справі №489/238/22 про засудження ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 186 КК України - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1