ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1514/22 Справа № 190/312/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 81 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року у задоволенні подання начальника ДУ П`ятихатської виправної колонії (№122) про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_6 відмовлено.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 за весь час відбуття покарання характеризується добре, працевлаштований до на виробництві установи на посаді комірника, не завжди сумлінно ставиться до вимог персоналу установи та правил відбуття покарання, за що має два дисциплінарні стягнення, які погашені за плином часу, має також два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Крім того, судом враховано, що засуджений раніше звільнявся від відбуття покарання умовно-достроково та до нього було застосовано іспитовий строк за попередньою судимістю, проте останній довіру суду не виправдав та вчинив новий злочин в цей період, що з огляду й на нестабільну поведінку обвинуваченого під час відбуття покарання не дає суду підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити подання начальника ДУ П`ятихатської виправної колонії (№122) про його умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що за час відбуття покарання повністю визнав свою провину та усвідомив протиправність вчиненого, за свою поведінку та ставлення до праці був заохочений та комісією установи він був представлений на умовно-дострокове звільнення. Крім цього, звертає увагу, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, які, в умовах війни та поганого стану здоров`я, потребують його піклування.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу, вважав за необхідне ухвалу суду скасувати та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.
Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання останній характеризується добре, працевлаштований до на виробництві установи, не завжди сумлінно ставиться до вимог адміністрації, за що двічі притягався до дисциплінарної відповідальності, має два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що з огляду також й на попередні судимості, на думку суду першої інстанції вказує, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики засудженого, ОСОБА_6 відбуває покарання за умисних злочинів проти власності, в тому числі вчинених в період іспитового строку за попереднім вироком, за весь час відбуття покарання має два стягнення за порушення режиму утримання, працевлаштований на виробництві установи на посаді комірника, не завжди сумлінно ставиться до вимог адміністрації, відбув 2/3 строку покарання, не відбута частина покарання складає більше одного року.
Апеляційний суд не може погодитись з доводами засудженого, що судом надано невірну оцінку його характеристиці, оскільки суд оцінює поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за час відбуття покарання засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе неоднозначно, оскільки останній відбуває покарання з 15.08.2018 року, порушував умови відбуття покарання протягом 2019 року та лише у 2021 році отримав заохочення у вигляді подяк.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого відбуваються, про що свідчить його прагнення до неухильного дотримання умов відбування покарання, проходження ним програм соціального виховання та залучення до праці. Проте, вказані обставини дають підстави вважати, що засуджений лише стає на шлях виправлення, тобто на даному етапі мета призначеного покарання ще не досягнута та засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці ще не довів свого виправлення, а тому колегія суддів позбавлена можливості застосувати до ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення.
З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415, 416 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 81 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4