Справа № 749/127/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/478/22
Категорія - ч.3 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000078 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Мена, Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.3 ст.286-1 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 9567,31 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 07.08.2021 року, близько 20 год. 08 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на відстані приблизно 10 км. від смт. Березна, керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2104», р.н. НОМЕР_1 , на передньому пасажирському сидінні якого знаходився ОСОБА_10 , та рухався по проїзній частині автодороги Т 2518 між смт. Березна, Менського району, Чернігівської області та с. Рогізки, Корюківського району, Чернігівської області.

ОСОБА_8 , усупереч вимогам пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху, допустив неуважність та, не врахувавши дорожню обстановку, не реагуючи на її зміни, на відстані 238,8 метрів від стели Сновської територіальної громади, що розташована у напрямку с. Рогізки відносно руху автомобіля, здійснив виїзд за межі проїзної частини ліворуч, де скоїв наїзд передньою частиною автомобіля на перешкоду у вигляді дерева.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_10 загинув на місці, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, а водій ОСОБА_8 із тілесними ушкодженнями доставлений до КНП «Чернігівська міська лікарня № 2».

Порушення ОСОБА_8 вимог п.2.3 (б) ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті пасажира ОСОБА_10 .

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років. В обґрунтування скарги послався на безпідставне призначення місцевим судом ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст.69 КК України. Зазначив, що визнання обвинуваченим своєї вини є складовою частиною щирого каяття, а не окремою обставиною, яка пом`якшує покарання. Також вказав на відсутність у діях ОСОБА_11 активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Зазначив, що місцевий суд не в достатній мірі врахував, що обвинувачений скоїв тяжке кримінальне правопорушення у сфері порушення правил дорожнього руху, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість, зокрема, призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній щиро розкаявся, визнавши протиправність своєї поведінки, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою.

За змістом ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та попередньої роботи характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є інвалідом 2 групи, які на думку колегії суддів істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання; з урахуванням позиції потерпілих та висновку органу пробації щодо міри покарання; місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.286-1 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, доводи прокурора про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4