ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1496/22 Справа № 234/8261/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_5 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької областівід 10 вересня 2022 року, про відмову у задоволенні скарги заявника щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької областівід 10 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого посадової особи ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, Донецької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви про кримінальне правопорушення.
Мотивуючи рішення, слідчий суддя, врахувавши заяву ОСОБА_5 від 17.05.2021, в якій вона просила внести відомості до ЄРДР про злочин судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 366 КК України, у зв"язку із розглядом ним апеляційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя ОСОБА_8 , за результатами чого заявниці було відмовлено у задоволенні її скарги, без права на оскарження такого рішення,дійшов висновку, що зміст скарги фактично зводиться до незгоди заявниці з прийнятим рішення суду, тому відмовив у її задоволенні.
Не погоджуючись з цією ухвалою, ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою зобов"язати уповноважену особу ТУ ДБР у м. Краматорську внести відомості до ЄРДР, за фактами викладеними у її заяві від 17.05.2021.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, яке постановлене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального закону. Так, апелянт зазначає, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні скарги, не надав належної оцінки обставинам, викладених у її заяві від 17.05.2021. Зокрема вказує на те, що ухвалою Донецького апеляційного суду (м. Маріуполь) від 05.04.2018 суддею ОСОБА_7 протиправно та безпідставно відмовлено у задоволенні її апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя, якою було відмовлено у скасуванні постанови про закриття кримінального провадження № 0000092 від 22.12.2017, з огляду на те, що апеляційна скарга була розглянута у судовому засіданні за її відсутності, що суперечить вимогам КПК України та ухвала, за результатами розгляду цієї скарги, була постановлена в межах іншого провадження, незважаючи на реєстраційний номер, який було присвоєну апеляційній скарзі, що, на думку апелянта, свідчить про наявність в діях судді ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. З огляду на викладені обставини та бездіяльності уповноваженої особи ТУ ДБР у м. Краматорську, Донецької області просить ухвалу скасувати та задовольнити вимоги скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Частиною 1 ст. 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 214 КПК, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. Виходячи зі змісту ст. 214 КПК, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж, законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Вказані вимоги закону були слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів провадження видно, що 24.06.2021 ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді зі скаргою, в якій просила, зокрема зобов`язати посадову особу ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську на прийняття та реєстрацію заяви чи повідомлення про правопорушення, внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення судді Донецького апеляційного суду (м. Маріуполь) ОСОБА_7 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 366 КК України, як складання, видача посадовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей.
Обґрунтовуючи вимоги скарги заявниця вказувала, що вона звернулася до офісу Генерального прокурора України із заявою про кримінальні правопорушення судді Донецького апеляційного суду (м. Маріуполь) ОСОБА_7 , яка в подальшому, через прокуратуру Донецької області, 03.06.2021 була скерована до ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, Донецької області, проте до теперішнього часу відомості до ЄРДР, у відповідності до ст. 214 КПК України, не внесені.
Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 10 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні цієї скарги, мотивуючи тим, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості дій судді має відповідний орган згідно з законодавством, а тому на цей час відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення суддею Донецького апеляційного суду ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що звернення ОСОБА_5 із заявою про вчинення кримінального правопорушення суддею ОСОБА_7 обумовлено незгодою з прийнятим рішення про відмову у задоволенні її скарги за результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, що не може слугувати підставою для внесення відомостей до ЄРДР, з огляду на таке.
Відповідно до положень ст.ст. 126, 129 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України, який, зокрема у рішенні по справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Окрім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Отже, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя надав належну оцінку заяві ОСОБА_5 , правильно врахував вищенаведені положення закону та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що викладені у вказаній заяві факти за своїм змістом та сутністю не є повідомленням про вчинення злочину та обумовлені незгодою з прийнятим рішення про відмову у задоволенні її скарги за результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, що не може слугувати підставою для внесення відомостей до ЄРДР.
Колегія суддів вважає ці висновки правильними і з ними погоджується з огляду на те, що для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають його оскарження та надання йому юридичної оцінки виключно компетентним судом у межах апеляційного та касаційного провадження. Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як "неправосудного". Передбачена законом і спеціальна процедура притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за істотне порушення норм процесуального права при здійсненні судочинства.

Оспорювання рішень та процесуальних дій суду в інший спосіб, як про це фактично порушує питання заявник, суперечить презумпції законності судового рішення і може розглядатися як форма посягання на незалежність суду.

Разом із цим, колегія суддів зауважує, що будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання до уповноваженого органу не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З огляду на наведене, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвала є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької областівід 10 вересня 2022 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, Донецької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4