Справа № 686/4200/22
Провадження № 1-кс/686/2313/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 про примусове відібрання біологічних зразків у кримінальному провадженні №0000351 від 10.02.2022, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ

15.03.2022 року слідчий ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків з долоней лівої та правої руки букальних епіталій та зразки крові для подальшого призначення судових експертиз..

Своє клопотання слідчий мотивував тим, що слідчим відділом Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у об`єднаних матеріалах кримінального провадження за єдиним № 0000351 відомості про яке 10.02.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою у вчиненні ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що до вчинення даного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Затриманий 14.02.2021, в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від надання зразків для проведення експертизи, а саме: біологічні зразки з долоней лівої та правої руки букальних епіталій та зразки крові, відмовився.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив, вважає, що постанова від 13.02.2022 про відібрання зразків стосується іншої особи ОСОБА_13 , а його підзахисний є ОСОБА_14 .

Крім цього, захисник зазначив, що примусове відібрання біологічних зразків суперечить практиці Європейського суду з прав людини, оскільки указані біологічні зразки можуть бути використані для обвинувачення ОСОБА_15 .

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 13.02.2022 року прокурор Окружної прокуратури м.Хмельницького ОСОБА_16 виністо постанову про відібрання біологічних зразків букального епітелію, папілярних ліній пальців та долоней лівої та правої руки у ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_17 ).
14.02.2022 ОСОБА_18 за участі захисника ОСОБА_4 відмовився добровільно надати біологічні зразки букального епітелію.
Відповідно до ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.

Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу).

Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Зі змісту ст. 245 КПК України вбачається, що вказана норма не визначає процесуальний статус особи від якої можуть бути отримані зразки для дослідження. Також слідчий суддя має право дозволити слідчому та прокурору здійснити відібрання біологічних зразків примусово, що не виключає відібрання таких зразків за їх дорученням відповідними спеціалістами.

На думку слідчого судді, в даному конкретному випадку потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права ОСОБА_19 , оскільки для досягнення мети кримінального провадження необхідне проведення низки експертиз.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «X та У проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право. У правових висновках ЄСПЛ у справах «Яллох проти Німеччини» (рішення від 11.07.2006 року), «Функе проти Франції» (рішення від 25.02.1993 року), «Джей.Бі. проти Швейцарії» (рішення від 03.05.2001 року) зазначалось про недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Викладені в даних справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків в примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції; порушення може мати місце у разі коли вилучення біологічних зразків в особи з метою встановлення причетності її до вчинення злочину обумовлено відсутністю інших доказів для обґрунтованості висунення підозри. У даному випадку, в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено інші докази, на підтвердження обставин причетності ОСОБА_19 до вчинення злочину

Фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя» і охороняється статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод як право на повагу до сімейного і приватного життя. Тобто будь-яке медичне втручання становить втручання у це право. Проте такі втручання є виправданими, відповідно до п. 2 ст. 8 Конвенції, якщо вони необхідні в інтересах національної та громадської безпеки, економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини зазначив: легітимний інтерес щодо запобігання злочинності може бути більш важливим за інтереси суб`єктів даних і суспільства щодо захисту персональних даних (у тому числі відбитків пальців та інформації ДНК) (рішення у справі «S. Та Марпер проти Сполученого Королівства», п.104»).

З матеріалів кримінального провадження слідує, ОСОБА_20 у кримінальному провадженні №0000351 від 10 лютого 2022 року обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

16.02.2022 до ОСОБА_19 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

А тому посилання захисника свідка на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення у справі «Яллох проти Німеччини» у якості відмови у задоволенні клопотання не є релевантним до правовідносин, що виникли.

Крім цього, у вказаному рішенні суд констатував, що використання в судовому розгляді доказу, отриманого насильницьким шляхом за допомогою введення еметогенних засобів, порушило право заявника не свідчити проти себе, що в свою чергу призвело до несправедливого судового розгляду та порушення ст. 6 §1 Конвенції (п.122-123 рішення у справі Jalloh v. Germany [ВП], заява № 54810/00, п. 100, ECHR 2006-ІХ). При цьому було враховано характер примусу, який полягав у насильницькому викликанні рвоти у заявника для виверження наркотиків, чим поліцейські фактично серйозно втручались у фізичну та психічну цілісніть заявника та вказане поводження було визнано нелюдяним та таким, що принижувало гідність. Також зазначено, що суспільний інтерес не міг виправдати такий ступінь втручання у фізичну та психічну цілісність заявника.

Тобто обставини, які були предметом розгляду та оцінки у справі «Яллох проти Німеччини» суттєво відрізняються від тих, які мають місце при розгляді даного клопотання з огляду на характер та природу примусу та інших факторів, зокрема суспільного інтересу у розслідуванні кримінального правопорушення.

Букальний епітелій та папілярні лінії є матеріалом, який існує незалежно від волі особи, його отримання за своєю процедурою не тягне за собою серйозного втручання у фізичну та психічну цілісність особи та суспільний інтерес у розслідуванні кримінального провадження виправдовує такий ступінь втручання у права свідка ОСОБА_21 .

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини «Саундерс проти Сполученого Королівства» суд нагадав, що, попри відсутність згадки у статті 6 Конвенції, право мовчати, а також право не свідчити проти себе є загальновизнаними міжнародними нормами, покладеними в основу поняття справедливого судового розгляду за статтею 6. Їх логічне обґрунтування полягає, між іншим, у захисті обвинувачуваного від тиску з боку властей, що тим самим сприяє запобіганню судовим помилкам і досягненню цілей статті 6 (див. згадуване рішення у справі Джона Мюррея, с. 49, п. 45, та згадуване рішення у справі Функе, с. 22, п. 44). Право не свідчити проти себе, зокрема, передбачає, що сторона обвинувачення у кримінальній справі намагається довести свої обвинувачення, не спираючись на докази, отримані методами тиску та примусу проти волі обвинуваченого. У цьому сенсі це право тісно пов`язане з презумпцією невинуватості, що міститься у пункті 2 статті 6 Конвенції. Право не свідчити проти себе головним чином пов`язане з повагою до бажання обвинуваченого мовчати. Однак, як цілком зрозуміло, у правових системах Договірних Сторін Конвенції та в інших державах це правило не поширюється на використання в кримінальному провадженні матеріалів, які можуть бути отримані від обвинуваченого під примусом, матеріалів, які існують незалежно від волі підозрюваного, такі, як, між іншим, документи, отримані на підставі ордера, змушування дихати в алкогольно-респіраторну трубку, аналізи крові, сечі, зразки шкіри для аналізу ДНК (п. 68, 69).

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_22 не є ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчий суддя зазначає,що з матеріалів кримінального провадження слідує, що під час вирішення питання про застосування відносно нього запобіжного заходу були встановлені анкетні дані, зокрема по батькові ОСОБА_23 , яке у країні походження підозрюваного не використовується при зазначенні імені особи.

Також була встановлена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , що збігається із наведеною у постанові прокурора.

А тому зазначення у постанові прокурора анкетних даних « ОСОБА_13 » є фактично відтворенням усіх відомих анкетних даних підозрюваного відповідно до національного законодавства України із похибкою транскрибування прізвища ОСОБА_24 , зазначеного у його посвідченні водія.

Указана обставина не впливає на можливість розгляду та прийняття рішення за вказаним клопотанням.

За наведених обставин, клопотання слідчого є обґрунтованим, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.110, 163, 164, 241, 245, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого задовольнити.
Надати слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000351 від 10.02.2022 року дозвіл на примусове відібрання у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 : біологічних зразків з долоней лівої та правої руки букальних епіталій та зразків крові для проведення судових експертиз.

Ухвала діє по 15 квітня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя