В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/794/21

Провадження № 1-кп/936/20/2022

10-11.08.2022 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
та представника потерпілої ОСОБА_7
провівши у відкритому судовому засідання кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Воловець Закарпатської області, громадянина України, українця, із середньо спеціально-спеціальною освітою, розлученого, на утриманні неповнолітня дитина, працюючого електромонтером ЕЕЛ Воловецького РЕМ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_5 13.05.2021 близько 18:00 год., перебуваючи по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 та маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень,, на ґрунті раптово - виниклих неприязних відносин зі своєю дружиною ОСОБА_6 , затіяв сварку з останньою, в ході якої, наніс їй два удари дерев`яною палицею по лівій нозі, внаслідок чого заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження, які проявились у вигляді синця лівої гомілки з переходом на лівий гомілково-стопний суглоб, як такі що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я, чи незначної стійкої втрати працездатності.
В подальшому, продовжуючи сварку із потерпілою, обвинувачений умисно наніс їй один удар рукою стиснутою в кулак в область селезінки, внаслідок чого заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу у вигляді посттравматичного двухмоментного розриву селезінки, гемоперетонеуму.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю заперечив свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні. Так, обвинувачений пояснив, що 13.05.2021 року не вчиняв таких дій як описано в обвинувальному акті. Так, близько 17:40 год. повернувся додому з роботи та прийшли хлопці орати поле, котрі в подальшому попросили зробити каву. Зайшовши на кухню за кавою, потерпіла ОСОБА_6 кинула в нього ложкою, на що він її відштовхнув лівою рукою, а вона вслід за ним ще щось казала. Від поштовху вона не падала. Потім взяв каву та пішов на поле та розрахувався із хлопцями за роботу. На другий день бачив дружину, однак вона не жалілась на біль. Додатково пояснив, що до подій 13.05.2021 року в нього із дружиною виникали певні конфлікти. Жодного умислу на заподіяння тілесних ушкоджень в нього не було.

Разом з тим, у судовому засіданні 10.08.2022 року обвинувачений змінив свою позицію та визнав вину, зокрема жаліє що його дії призвели до тілесних ушкоджень. Просив вибачення.

Так, за результатами судового розгляду суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_5 слід ухвалити обвинувальний вирок.
У рамках цього кримінального провадження судом досліджено надані з боку сторін наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із них просить суд встановити наявність обставин, що підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України, як-то показання, речові докази, документи.
Будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених ст. 353 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , 13.05.2021 року близько17:00-18:00 год. приїхали орачі, яким показала яку ділянку треба було орати, та покликала ОСОБА_5 щоб він пішов до орачів. Потім мене попросив син ОСОБА_8 зробити каву для орачів. Коли була на кухні, виникла сварка з обвинуваченим, який схопив спочатку палицю та вдарив її по лівій нозі та пішов, а потім коли повернувся вдарив кулаком в ліве підребер`я. Від удару вона відлетіла до стіни та від болі присіла. Коли втікала з хати, обвинувачений стільцем намагався її вдарити, однак ним розбив вікно в дверях. Внаслідок чого в неї декілька днів сильно болів живіт, але так як не мала на кого залишити дітей, оскільки ОСОБА_5 декілька днів не появлявся вдома, за медичною допомогою звернулась лише 18.05.2021 року. Також пояснила, що спочатку не повідомляла звідки отримала таку травму, оскільки їй було стидно повідомляти, що її побив чоловік, натомість колола собі знеболююче. Додатково пояснила, що це був не перший раз коли обвинувачений піднімав на неї руку.

Показами свідка ОСОБА_9 наданими у судовому засіданні, котра повідомила, що в травні 2021 року їй подзвонила дочка ОСОБА_6 та повідомила, що була на УЗД і в неї виявили розрив селезінки. Також повідомила, що її вдарив ОСОБА_5 , від чого вона впала. Обстеження вона зробила через декілька днів після події. Додатково пояснила, що обвинувачений часто влаштовував сварки з її дочкою, піднімав на неї руку та бив її.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що самої події, яка склалась між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 13.05.2021 року не бачив, однак того дня близько17:00 год. прийшов до них орати город та постійно там перебував, при цьому обвинувачений відлучався з городу десь на 40 хв. та приніс кави. Всього на території домогосподарства Кішковських перебував десь 1-1,5 год та поїхав додому близько 18:00-19:00 год.

Показами неповнолітнього свідка ОСОБА_8 , за участі представника служби у справах дітей ОСОБА_11 , котрий у судовому засіданні пояснив, що весною 2021 року приїхали орачі десь біля 17:00-18:00 год. та попросили зробити їм каву, яку потім заніс його тато ОСОБА_5 . Самого конфлікту між батьками того дня не бачив, однак йому мама сказала, що її вдарив в живіт тато, коли вони були на кухні, після того вона пішла з хати. Додатково пояснив, що між батьками виникали конфлікти.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показала, що десь в травні-червні 2021 року їй подзвонила потерпіла та повідомила, що її в живіт вдарив чоловік. Спочатку вона приховувала обставини отримання травми, однак потім все пояснила як було. Крім того, її дочка казала, що ОСОБА_5 постійно б`є маму.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що до неї 17.05.2021 року на прийом, як до сімейного лікаря, звернулась ОСОБА_6 зі скаргами на біль у лівому підребер`ї. Після попереднього огляду, зовнішніх ознак травм вона не виявила, однак запідозрила гострий панкреатит. Потім після проведення УЗД було виявлено травму селезінки, а тому її було скеровано на стаціонарне лікування.

Показами свідка ОСОБА_14 , котрий у судовому засіданні показав, що 20.05.2021 року до нього на прийом для проведення УЗД прийшла ОСОБА_6 , котра скаржилась на болі зліва під ребрами. Після огляду виявив травму селезінки, однак зовнішніх ознак травм не помітив. 25.05.2021 року був проведений повторний огляд, під час якого вже було виявлено гематому. Додатково повідомив, що такі травми можливі без проявлення зовнішніх ознак та переважно такі ушкодження настають від зовнішніх чинників, в іншому випадку може бути від певних хворіб, наприклад малярія, при цьому іншого хворобливого стану у потерпілої не було зафіксовано.

Свідок ОСОБА_15 , котрий працює хірургом, повідомив суду, що до нього десь в травні 2021 року звернулась ОСОБА_6 із скаргами на біль у животі та попередній діагноз їй встановили як гострий панкреатит. В подальшому, після проведення УЗД було виявлено розрив селезінки та відповідно покладено на стаціонарне лікування. На тілі в неї був виявлений один синець на руці.

Письмовими доказами, а саме:

Протоколом прийняття заяви від 25.05.2021 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст.383 КК України, та вказала, що 13.05.2021 року біля 18:00 год чоловік ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по місцю проживання затіяв сварку, під час якої наніс декілька ударів кулаком в область лівої ноги та селезінки.

Згідно висновку експерта №27/В, на момент судово-медичного обстеження громадянки ОСОБА_6 , 1979 р.н. виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців: лівого передпліччя, лівої гомілки з переходом на лівий гомілково-стопний суглоб. 3а ступенем тяжкості тілесні ушкодження у вигляді посттравматичного двухмоментного розриву селезінки, гемоперетонеуму кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя, а тілесні ушкодження у вигляді синців відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Висновком експерта (додаткова) №34/В, згідно якого ОСОБА_6 протягом 5-ти днів могла здійснювати самостійні рухи (ходити), виконувати домашні роботи та ходити на роботу.
Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_16 підтвердив свій висновок, додатково пояснивши, що при розриві селезінки, таку врятувати неможливо. Також додав, що медичну документацію йому надав слідчий за усним запитом.
За наслідками заслуховування експерта, за клопотанням прокурора призначено комісійну судово-медичну експертизу ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 18.03.2022 року.
Так, висновком експерта №12 комісійної експертизи від 24.06.2022 року встановлено, що на час проведення комісійної судово-медичної експертизи, у гр. ОСОБА_6 , 1979 р.н. були виявлені тілесні ушкодження у вигляді рубців на шкірних покривах передньої черевної стінки і бокової поверхні лівого гіпогастрію; гіперпегментації шкірних покривів задньої поверхні нижньої третини лівої гомілки. Тілесні ушкодження потерпілої могли виникнути внаслідок дії обмеженої поверхні тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, а саме - синець лівої гомілки з переходом на лівий гомілково-ступневий суглоб - внаслідок удару дерев`яною палкою; а тупа травма живота, двохмоментний розрив селезінки - в результаті удару рукою затиснутою у кулак сторонньої людини. Тілесні ушкодження, у вигляді синців лівого передпліччя, виникли внаслідок дії обмеженої травмуючою поверхні тупих твердих предметів по механізму здавлення, чим можуть являтись пальці рук сторонньої людини, при стисканні. Вказані тілесні ушкодження не є характерними для падіння з висоти власного зросту, як з прискоренням так і без наданого тілу прискорення на плоску тверду тупу поверхню. А також не характерні для удару потерпілої об рівну стінку шляхом надання тілу прискорення при її перебуванні у вертикальному положенні. По давності виникнення, з врахуванням звернення потерпілої за медичною допомогою, вказані тілесну, ушкодження можуть вкладаються в дату події, що мала місце 13.05.2021 р.

Тілесні ушкодження у вигляді синців лівого передпліччя та лівої гомілки кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота, посттравматичного двохмоментного розриву селезінки, гемогіеритонеуму кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Крім того, надриви та розриви селезінки, частіше за все виникають при прямому ударі обмеженої травмуючою поверхні тупих твердих предметів в ділянку передньої черевної стінки зліва. В перші дні від отриманої травми - можливо і не виявити ушкодження селезінки за допомогою УЗД у даному випадку.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.08.2021 року, проведений за участі потерпілої ОСОБА_6 , згідно якого остання дала послідовні покази, зокрема 13.05.2021 року біля 18:00 год за адресою АДРЕСА_1 , перебувала на кухні коли в цей час зайшов її чоловік ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та почав з нею сварку на побутовому рівні. Під час сварки ОСОБА_5 ображав її нецензурними словами та наніс два удари дерев`яною палицею по лівій нозі, а потім один удар правою рукою стиснутою в кулак в область селезінки, від чого вона вдарилась плечима об стіну та присіла на підлогу.

Результати даного слідчого експерименту узгоджуються із висновком експерта №12 комісійної експертизи від 24.06.2022 року.

Фото-таблицею до протоколу слідчого експерименту від 06.08.2021 року, де зафіксовано, як потерпіла вказує на події, описані в зазначеному вище протоколі.

Заслухавши покази обвинуваченого, потерпілої та свідків, дослідивши письмові докази зібрані досудовим розслідуванням, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_5 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Оцінюючи покази потерпілої та свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку між собою та іншими матеріалами справи, нічим не спростовані і доповнюються іншими доказами по справі. Дані покази у своїй сукупності є послідовними та логічно узгодженими, а тому, на думку суду, об`єктивними і достовірними.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого, а також твердження останнього про те, що жодного злочину не вчиняв, зокрема останній лише відштовхнув потерпілу, оскільки таке спростовується об`єктивними та переконливими доказами по справі, а саме показами потерпілої, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів та іншим письмовими доказами.

Суд вважає, що з врахуванням часу завдання тілесних ушкоджень, характеру, локалізації нанесення ударів та встановлених тілесних ушкоджень, то між протиправними діями обвинуваченого та наслідками які настали є причинно-наслідковий зв`язок.
Обвинувачений в ході судового розгляду змінив свою позицію щодо його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення та свою вину визнав, однак на думку суду таке визнання вини є частковим, оскільки останній умислу на нанесення тілесних ушкоджень не мав, а лише відштовхнув потерпілу, ударів не наносив, однак жаліє за настання таких наслідків.

Крім того, суд не бере до уваги покликання захисника на ряд процесуальних порушень, які на його думку мали місце під час досудового розслідування, виходячи з наступного.

В силу вимог ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Крім того, до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник

Відтак, покликання захисника на відсутність під час такої слідчої дії ОСОБА_5 не заслуговує на увагу, оскільки прямої вимоги про його обов`язкову участь чинний КПК не передбачає.

Окрім цього, захисник посилається, як на підставу недопустимості даного доказу (слідчого експерименту), проведення такого не на місці події, а в кабінеті слідчого.

Важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася досліджувана дія чи подія. Тому, перш ніж проводити дослідницькі дії, необхідно відтворити (реконструювати) обстановку, у якій вони проводитимуться. Ступінь реконструкції залежить від характеру експерименту, обстановки, у якій він здійснюватиметься, від можливостей реконструювання. Недотримання цієї умови розцінюється як порушення вимог кримінального процесуального закону, що спричиняє втрату доказового значення одержаних даних.

Відтак, суд не вбачає суттєвих відступлень реконструкції обстановки, яка мала місце 13.05.2021 року, та можуть потягти за собою спотворення події, яка досліджувалась, а тому доводи сторони захисту щодо визнання доказів недопустимими, суд вважає неспроможними, оскільки досліджені судом письмові докази отримані в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законом, відповідно до ст.ст.93, 98-99 КПК України. Зокрема відсутні підстави для визнання протоколу проведення слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки порушень ст.240 КПК України судом не встановлено.

Однак, доводи сторони захисту про те, що медичний висновок експерта №27/В від 24.06.2021 року є недопустимим доказом заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення

З урахуванням наведеної вище норми КПК України суд вважає, що стороною обвинувачення необґрунтовано надані письмові докази, які отримані в поза процесуальний порядок, а саме висновок експерта №27/В від 24.06.2021 року, оскільки необхідну медичну документацію отримано за усним запитом, що експерт у судовому засіданні й підтвердив.

Натомість судом не береться до уваги покликання захисника про те, що виконана комісійна судово-медична експертиза за ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 18.03.2022 року не відповідає вимогам та вказаним у ньому відповідних методик, при цьому дублює висновки експертизи №27/В від 24.06.2021 року, оскільки з метою уточнення такого висновку, клопотання про виклик експертів стороною захисту було знято з розгляду.

Щодо доводів обвинуваченого про відсутність умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій суд звертає увагу на таке.
Відповідно до положень статей 23 та 24 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
З висновку судово-медичного експерта встановлено, що заподіяння встановлених у ОСОБА_6 серед інших тілесних ушкоджень (тупа травма живота, двохмоментний розрив селезінки) могли виникнути в результаті удару рукою затиснутою у кулак сторонньої людини.
Обвинувачений стверджує, що він не бажав настання наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілої. Проте будь-яких конкретних обставин, які давали б ОСОБА_5 підстави вважати, що шкода для здоров`я потерпілої не настане, або може бути спричинена лише незначна шкода, у даній конкретній ситуації були відсутні.
При непрямому умислі особа усвідомлює, що саме її конкретна дія чи бездіяльність може спричинити певний суспільно небезпечний наслідок, і тим самим у загальному вигляді передбачає розвиток причинно наслідкового зв`язку між своїм діянням і можливим його наслідком. Проте наслідок цей особа передбачає лише як можливий результат свого діяння. Воля особи в цьому разі не спрямована на досягнення суспільно небезпечного наслідку. Незважаючи на передбачення можливості настання такого наслідку, особа не має потреби в його досягненні, він їй не потрібний ні як основний, ні як проміжний наслідок. Але особа, не спрямовуючи свою волю на досягнення наслідку, все ж таки свідомо допускає його настання. При цьому у неї відсутній розрахунок на його відвернення. Частіше таке свідоме допущення виражається у байдужому ставленні до настання такого наслідку. В окремих випадках свідоме допущення суспільно небезпечних наслідків може виявитися в безпідставному розрахунку на їх ненастання. Воля особи ніби спрямована на недопущення наслідків свого діяння, проте розрахунок і надії її абстрактні, невиразні, ні на чому конкретно не грунтуються. Тут має місце так званий розрахунок на "навмання".
Умисел може бути невизначеним (неконкретизованим), при якому суб`єкт бажає або свідомо допускає настання шкідливих наслідків тим чи іншим інтересам, але він не має чіткого уявлення про те, якою фактично буде шкода. При завданні ударів винний не передбачає, які фактично тілесні ушкодження будуть заподіяні потерпілій: легкі, середньої тяжкості чи тяжкі. Однак у таких випадках він передбачає можливість спричинення будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження потерпілій і бажає або свідомо допускає їх настання. Відповідальність у такому випадку настає за фактично спричинений наслідок. Таку правову позицію неодноразово формулював у своїх постановах Верховний Суд.
Відтак, сукупність обставин справи, встановлені під час судового розгляду виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення, при обставинах викладених у обвинувальному акті, було вчинене і обвинувачений є винними у вчиненні цього кримінального правопорушення, що відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 містять склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу.

Відтак, при призначенні покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, працює, раніше не судимий; відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Згідно досудової доповіді відносно ОСОБА_5 , орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства становить середній рівень. Крім того, орган пробації, у разі звільнення від покарання з випробуванням, вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.
З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 75 КК при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.
Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, котрий працює та має постійне джерело прибутку, зокрема задіяний у критичній інфраструктурі на час воєнного стану, раніше не судимого, на утриманні має неповнолітню дитину, посткримінальну поведінку ОСОБА_5 , зокрема вину визнав частково, однак шкодує за спричинені наслідки, позицію потерпілої та прокурора щодо міри покарання, висновок органу пробації про можливість виконання покарання у громаді, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов заявлений не був.

Строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту завершився 04.12.2021 року, за час дії запобіжного заходу обвинувачений порушень не допускав, на час ухвалення вироку ризики, передбачені ст.177 КПК України судом не встановлені, а тому запобіжний захід слід залишити необраним.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України суд, -

ухвалив :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року шести місяців не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити необраним.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1