ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24617/18

Провадження № 11-кп/4820/384/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001023 від 16 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю та жителю АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30 квітня 2022 року включно.
Продовжуючи ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.
Непогоджуючись з ухвалою, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалу вважає незаконною та необґрунтованою.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 раніше проходив військову службу, є військовозобов`язаним та має бажання вступити до лав Збройних сил України з метою захисту держави.

Суд не взяв до уваги, що обвинувачений утримується під вартою майже 4 роки і подальше застосування найсуворішого запобіжного заходу є безпідставним, оскільки допитані всі свідки та потерпілі, а тому ризик незаконного впливу на них виключається.

Відсутні, на думку захисника, і ризики переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, ОСОБА_6 має сім`ю та на утриманні неповнолітню дитину, батька, який потребує сторонньої допомоги, постійне місце проживання, не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України.
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховування ОСОБА_6 від суду, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду умисних тяжких кримінальних правопорушень і йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років; перебуваючи на волі матиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків, інших співучасників кримінальних правопорушень шляхом умовлянь, чинення тиску на них або будь-яким іншим чином щодо зміни їх показань про обставини провадження, оскільки усіх цих осіб ще не допитано у ході судового розгляду по суті обвинувачення; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.
Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих, свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; продовження злочинної діяльності продовжують існувати та не зменшились.
Як у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції, прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.
Доводи апелянта про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду; незаконний вплив на потерпілих, свідків; перешкоджання кримінальному провадженню; ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, жодним чином не підтверджені, є безпідставними.

Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Щодо бажання ОСОБА_6 вступити до лав Збройних сил України з метою захисту держави, то таке не заслуговує на увагу суду з наступних підстав.

Бажання обвинуваченого захищати територіальну цілісність України у воєнний період не може бути безумовною підставою для скасування обраного йому запобіжного заходу, адже повинно враховуватися з іншими обставинами даного провадження, зокрема такими, як тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, фактичними обставинами кримінального провадження, суворістю можливого покарання.

Врахуванню також підлягає особа обвинуваченого, його характеристика, відношення до інкримінованих подій, наявність бойового досвіду, фаху, необхідного ЗСУ у даний період.

Так, із матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинів проти власності, які вчиняв за попередньою змовою групою осіб та у складі організованої групи.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 виняткового заходу у воєнний період, а саме скасування обраного йому запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою та направлення до ЗСУ для участі у захисті територіальної цілісності України.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений утримується під вартою майже 4 роки і подальше застосування найсуворішого запобіжного заходу є безпідставним, суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності, по яких ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, а також те, що такі останній вчиняв за попередньою змовою групою осіб та у складі організованої групи, неможливість з об`єктивних причин оперативно розглянути кримінальне провадження судом першої інстанції через великий об`єм матеріалів кримінального провадження, кількість учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою протягом тривалого часу є виправданим.

Наявність у ОСОБА_6 сім`ї, неповнолітньої дитини на утриманні, батька, який потребує сторонньої допомоги, постійного місця проживання, позитивної характеристики, незадовільного стану здоров`я не є беззаперечними підставами, відповідно до вимог КПК України, для зміни обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки такі враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, визначеними ст. 178 КПК України, а також ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 квітня 2022 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3