Справа № 308/7178/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/450/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників обвинувачених на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 2 ст. 357 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, обумовлюючи обставинами кримінального правопорушення, його ступенем тяжкості, наслідками його вчинення, даними, які характеризують обвинувачених та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме: можливістю переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 12 лютого 2022 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченихпід вартою, проаналізував доводи, наведені сторонами, врахував зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень міри покарання у виді довічного позбавлення волі, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, а усвідомлення обвинуваченими цієї обставини переконливо дало суду підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення. Судом також вказано про відсутність можливості зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який , оскільки не лише не зможе запобігти ризикам передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити суспільному інтересу та завдати шкоди правам та охоронюваним законом інтересам потерпілого.

В апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_8 , який захищає інтереси обох обвинувачених, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід обвинуваченим та застосувати щодо кожного цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 захищаючи інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що 13.12.2021 року в інтересах ОСОБА_6 було укладено договір оренди житла в АДРЕСА_1 , що є новою реальною обставиною можливості застосування до ОСОБА_6 цілодобового домашнього арешту. Вказує на відсутність ризиків, оскільки більша частина доказів досліджена судом, допит потерпілого також вже відбувся, а матеріали справи не містять відомостей причетності ОСОБА_6 до протиправного діяння, яке йому інкримінують. Також посилається на стан здоров`я обвинуваченого, який має травму коліна і хворобу яка продовжує загострюватись, а в умовах СІЗО неможливо забезпечити належне лікування та реабілітацію. Окрім того, посилається на тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та відкриття в ЄСПЛ провадження з цього приводу.

В обґрунтування апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги довготривалості перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також відкриття провадження в ЄСПЛ з цього приводу, що вже свідчить про порушення прав обвинуваченого, а тому цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 дасть змогу уникнути порушення прав обвинуваченого ОСОБА_7 . Також вказує на відсутність пред`явлених прокурором ризиків, оскільки прокурором вже долучено весь обсяг доказів, проведено всі експертизи, допитано свідків, а потерпілий та його родина перебувають під дією заходів безпеки. Має позитивні характеристики з місця роботи, в період з дня події злочину до його затримання перетинав кордон України та повертався, що свідчить про відсутність наміру переховуватись від суду, окрім того він є глибоко віруючою людиною та був удостоєний права носіння підрясника, стихаря та ораря.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду в частині, що стосується ОСОБА_6 та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням процесуальних норм, оскільки суд вирішив питання про продовження строків тримання під вартою у відсутності клопотання прокурора, таким чином вийшов за межі судової функції фактично ставши на сторону обвинувачення.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачені, захисники повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, адвокат ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просив проводити судовий розгляд у його відсутності, тому неявка зазначених осіб, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для її розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку їх тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи адвоката ОСОБА_9 про вирішення судом питання про продовження строку перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 без відповідного клопотання прокурора є безпідставними, оскільки у матеріалах кримінального провадження таке клопотання прокурора міститься, про що зазначено і у змісті ухвали.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника обвинувачених на відкриття провадження в ЄСПЛ щодо тривалого тримання під вартою обвинувачених, не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, адже вказані обставини не свідчать про задоволення вимог заявника.

Доводи захисника на наявність у обвинувачених місця постійного проживання, позитивних характеристик, погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 враховані судом першої інстанції та ухвалою суду забезпечено додержання права обвинуваченого на належну медичну допомогу.

Враховуючи суспільну небезпечність, характер кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, які вчинені із посяганням на життя працівника правоохоронного органу, відповідальність за яке передбачено до довічного позбавлення волі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для обрання обвинуваченим іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Судове рішення є достатнім чином мотивованим та обґрунтованим, тому відсутні підстави вважати його таким, що ухвалене без дотримання вимог ст. 370 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників обвинувачених залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києвавід 15 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: