Справа № 464/6372/18
пр.№ 1-в/464/75/22
У Х В А Л А
09 серпня 2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши подання Сихівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області,

у с т а н о в и в :

Заступник начальника Сихівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із поданням, погодженим із начальником даного відділу, про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі стосовно засудженого ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурор подання підтримала та просить розстрочити засудженому штраф.

Інші учасники процесу до суду не прибули, хоча були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, що відповідно до ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

За вимогами ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 11 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді штрафу в сумі 1445 грн (основне покарання).

05 лютого 2019 року ОСОБА_5 засуджений вироком Сихівського районного суду м.Львова (справа № 464/6372/18) за ч.2 ст.185 КК України з урахуванням ст.71 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців та штрафу в сумі 1445 грн. На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно.

Даний вирок суду набрав законної сили 07 березня 2019 року.

Окрім цього, ОСОБА_5 засуджений 06 травня 2019 року вироком Сихівського районного суду м.Львова (справа № 464/2249/18) за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України з урахуванням ч.ч.1, 4 ст.7 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу (1445 грн) ухвалено виконувати самостійно. Вирішено строк відбуття покарання рахувати з 06 травня 2019 року, зарахувавши у строк покарання перебування в місцях попереднього ув`язнення з 13 листопада 2018 року по 06 травня 2019 року.

Указаний вирок суду набрав законної сили 05 червня 2019 року.

За правилами ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

За ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 201/604/20 сформульовано висновок про те, що ст.80 КК України окреслює нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання. Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання (постанова Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року у справі №5-324кс15).

Єдиною та безумовною підставою для визнання особи такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

У той же час, відомостей щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), немає, такий вирок не ухвалювався, про що ствердила і прокурор.

Наявність лише факту невиконання засудженим покарання у виді штрафу саме по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Слід звернути увагу на те, що за матеріалами справи засуджений з 13 листопада 2018 року по 13 травня 2022 року перебував у місцях позбавлення волі, що не може розцінюватися як ухилення від сплати штрафу.

Ні органом пробації, ні прокурором не наведено обставин, які б свідчили про конкретну поведінку засудженого щодо перешкоджання процедурі виконання вироку, а відповідно зупинення перебігу давності строку виконання вироку на встановлено.

Твердження прокурора щодо пояснення засудженого з проханням розстрочити штраф, як підстава для задоволення подання, то наявність такого з урахуванням вимог закону не впливає на перебіг строку давності виконання обвинувального вироку.

Дані про те, що з часу постановлення останнього вироку 06 травня 2019 року засуджений вчинив новий злочин, що б могло бути підставою для переривання строку давності виконання вироку, у суду відсутні.
Повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні 25 липня 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, правового значення не має, адже на цей момент дворічний строк давності виконання вироку сплив.
Зважаючи, що вирок в частині покарання у виді штрафу в стосовно засудженого не був виконаний на протязі більше двох років, а сам засуджений на протязі цього строку не ухилявся від відбування покарання та не вчинив нового кримінального правопорушення, а тому подання органу пробації про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі є безпідставним та не підлягає до задоволення. Відомості та докази, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

На підставі ст.ст.369, 372, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

відмовити в поданні.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 7 днів з дня її оголошення

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6