ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1078/21 Номер провадження 11-кп/814/396/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
цивільного позивача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000153, за апеляційними скаргами прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, з середньою освітою, тимчасово безробітного, перебуває на обліку в центрі зайнятості, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 1 ст. 286 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Стягнуто з АТ «СГ`ТАС» на користь ОСОБА_9 понесені витрати на лікування в сумі 20910 грн.78 коп., моральну шкоду в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в сумі 1045 грн.54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 7 тис. грн., на користь ОСОБА_10 3 тис. грн., а також понесені судові витрати, пов`язані за сплатою судового збору за відшкодування моральної шкоди по 908 грн. кожному.

Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 19 квітня 2021 року близько 11 год. 10 хв. на автодорозі Т-17-05 «Лохвиця Гадяч Охтирка КПП «Велика Писарівка» з боку с. Велике в напрямку с. Веприк Миргородського району Полтавської області (територія бувшого Гадяцького) на транспортних засобах в попутному напрямку рухалися водій ОСОБА_7 на легковому автомобілі марки ЗАЗ моделі ТF698K із реєстраційним номером НОМЕР_1 та водій ОСОБА_12 на вантажному автомобілі марки КРАЗ моделі 65101 із реєстраційним номером НОМЕР_2 .
Під час керування транспортним засобом, водій ОСОБА_7 , знаходячись близько за 2,5 км від с. Велике достеменно не впевнившись у безпечності маневру, на керованому транспортному засобі розпочав обгін автомобіля КРАЗ під керуванням ОСОБА_12 із виїздом на зустрічну смугу руху.
У цей же час по зустрічній смузі руху рухався водій ОСОБА_10 , керуючи легковим автомобілем марки ОPEL моделі VECTRA В із реєстраційним номером НОМЕР_3 , в салоні якого на передньому сидінні перебувала пасажир ОСОБА_9 .
У зв`язку з неможливістю безпечно розминутися через малу відстань між собою, за вказаних обставин водії ОСОБА_7 та ОСОБА_10 застосували екстрене гальмування, проте уникнути дорожньо-транспортній пригоді не змогли: відбулося зіткнення керованих ними транспортних засобів у межах смуги руху в напрямку с. Велике.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОPEL моделі VECTRA В із реєстраційним номером НОМЕР_3 ОСОБА_9 через різке контактування з частинами салону даного транспортного засобу при зіткненні з автомобілем ЗАЗ моделі «ТF698K» із реєстраційним номером НОМЕР_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового внутрішньосуглобового перелому дистального метаепіфізу правої променевої кістки, закритого багатоуламкового перелому правої ліктьової кістки, гематоми внутрішнє-бокової поверхні правого колінного суглобу. Відповідно до висновку експерта №84 від 29.04.2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи в своїй сукупності такі тілесні ушкодження кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Згідно висновку експерта №СЕ-19/117-21/5165-ІТ від 28.04.2021 за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи за описаних вище обставин водій ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, діючи у невідповідності до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001:
п.10.1 перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху,
п.14.2 в) перед початком обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані,
п.1.1 розділу 34 Правил виїхав на зустрічну смугу руху, де нанесено вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, що поділяє потоки протилежних напрямків, яку перетинати заборонено.
Недотримання цих вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку 1 рік та покласти обов`язки згідно ст. 76 КК України, вирішити цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , стягнувши на їх користь заподіяну їм кримінальним правопорушенням майнову та немайнову (моральну) шкоду у повному обсязі, стягнути із ОСОБА_7 на користь держави витрати в сумі 980 грн. 70 коп.

Заперечує наявність у обвинуваченого самостійного заробітку, на який послався районний суд як на підставу, яка суттєво вплинула на рішення про призначення покарання, оскільки станом на 13.12.2021 ОСОБА_7 постійного самостійного заробітку не мав, що підтверджується його власними показаннями, а також зазначено у вступній частині вироку, а саме що ОСОБА_7 є безробітним.

При цьому, починаючи з 19.04.2021 ОСОБА_7 не спромігся у повному обсязі відшкодувати заподіяну внаслідок вчиненого кримінального правопорушення шкоду, внаслідок чого до нього мають майнові претензії як потерпіла ОСОБА_9 , так і її чоловік ОСОБА_10 .

Внаслідок небажання ОСОБА_7 у повному обсязі відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду на кримінальне провадження витрачено значну кількість державних ресурсів, бюджетних коштів, з`ясування його обставин зайняло у суду та сторони обвинувачення значний час.

Крім того, у ході судового розгляду фактично не встановлено щирого каяття ОСОБА_7 у вчиненому.

Потерпіла ОСОБА_9 та цивільний позивач ОСОБА_10 просять змінити вирок щодо ОСОБА_7 та стягнути:

-з цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) на користь ОСОБА_10 суму страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкоди в розмірі 114 150 грн.;

-з цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.;

-з цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

ОСОБА_10 зазначає, що сума 110440 грн. про відшкодування шкоди у позовній заяві була розрахована приблизно, оскільки без отримання оцінки експерта він не міг реалізувати своє право на компенсацію матеріальної шкоди, тому що її розмір був би не встановленим.

У зв`язку з цим, він звернувся до суду з клопотанням про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, яке було задоволено та в подальшому зроблено висновок від 28.09.21 № СЕ-19/117-21/9921-АВ, відповідно до якого він і змінив розмір позовної вимоги № 1 з поданого ним цивільного позову, виклав її у заяві від 05.11.2021 з проханням стягнути з АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) на користь ОСОБА_10 суму страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкоди в розмірі 114 150 грн. Проте заява на переконання апелянта була незаконно повернута судом ухвалою від 08.11.2021 без розгляду.

При цьому судом взагалі було проігноровано вимоги цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_10 та не наведено відповідних мотивів у вироку.

Щодо суми відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відзначають, що судом належним чином не обґрунтоване рішення щодо її співмірності понесеним ними стражданням, перебуванню на лікуванні, втрати єдиного засобу пересування, та вважають її недостатньою.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції потерпіла, цивільний позивач та прокурор підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених у них підстав. Обвинувачений і захисник в цілому заперечили проти задоволення апеляційних скарг, однак висловили думку про необхідність задоволення цивільного позову потерпілих в частині стягнення із АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» на користь ОСОБА_10 суму страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкоди. Представник цивільного відповідача до суду не з`явився, про дату, час і місце був належним чином повідомлений.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оскаржується.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідивши всі докази, які містяться в матеріалах справи та були надані до суду під час судового розгляду, дав належну оцінку кожному доказу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраним доказам - з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв обґрунтоване рішення щодо доведеності вини ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 щодо порушень судом вимог чинного законодавства при вирішенні цивільного позову, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими, виходячи із наступного.

Місцевий суд, розглядаючи справу та вирішуючи питання про часткове задоволення заявленого у справі цивільного позову, на переконання колегії суддів, не дотримався вимог щодо повного всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин, які мають суттєве значення для вирішення питання про відшкодування шкоди, вирішив цивільний позов без належного урахування норм кримінально-процесуального та цивільного законодавства, що потягло за собою постановлення судового рішення в цій частині з істотним порушенням вимог ст.ст. 94, 370 КПК України.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього кодексу. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому основне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд задовольнив частково. Стягнув із АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_9 понесені витрати на лікування в сумі 20910 грн. 78 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в сумі 1045 грн. 54 коп. Стягнув із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 7000 грн., а на користь ОСОБА_10 3000 грн., також стягнув понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за відшкодування моральної шкоди по 908 грн. кожному.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_9 та цивільний позивач ОСОБА_10 звернулися до Гадяцького районного суду із цивільним позовом у кримінальному провадженні (справа ЄУН 526/1078/21) до обвинуваченого ОСОБА_7 та цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» у якому просили стягнути із АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» на користь ОСОБА_10 суму страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкоди в розмірі 110440 грн.; стягнути із АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» на користь ОСОБА_9 суму страхової виплати щодо компенсації моральної шкоди в рамках 5% від витрат на лікування в розмірі 1100 грн.; стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 100000 грн.; стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 100000 грн.; стягнути із АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування за шкоду спричинену здоров`ю в розмірі 22200 грн.

В ході судового слідства судом був отриманий висновок експерта №СЕ-19/117-21/9921-АВ від 28.09.2021 про те, що ринкова вартість автомобіля Opel Vectra 2.0 16V зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_3 , 1998 року випуску, станом на 19.04.2021 становить 114150 (сто чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят) грн.. 00 коп. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Opel Vectra 2.0 16V зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_3 , 1998 року випуску, станом на 19.04.2021 становить 114150 (сто чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят) грн. 00 коп.

Після цього цивільний позивач ОСОБА_10 вніс до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути із АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» суму страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкодив розмірі 114150 грн.

Суд своєю ухвалою від 12.11.2021 року вказану заяву цивільного позивача ОСОБА_10 повернув заявнику через її невідповідність вимогам ст.ст. 174, 175, 183 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що чинним КПК України чітко урегульовано випадки залишення без розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні що визначені положеннями ч. 3 ст. 129 та ст. 326 КПК України. Зокрема законодавець вказав, що у разі ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення або якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, якщо від них надійшло клопотання про розгляд позову за їхньої відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав цивільний позов.

При цьому рішення щодо цивільного позову у кримінальному судочинстві згідно ст. 368 КПК України приймається судом під час ухвалення вироку по завершенню судового слідства, а чинним КПК України не передбачено залишення заяви про збільшення вимог цивільного позову без розгляду окремим процесуальним судовим рішенням (ухвалою суду) до ухвалення вироку суду чи постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до оскаржуваного вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно полісу №АР/9316241 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів власник автомобіля ЗАЗ моделі «TF698К» із реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_7 застрахував цивільно-правову відповідальність у АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) із терміном дії з 11.12.2020 до 10.12.2021.

Представник АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) був повідомлений належним чином про судові засідання, про що матеріали кримінального провадження містять документальне підтвердження.

Потерпіла ОСОБА_9 та цивільний позивач ОСОБА_10 були присутні під час судових засідань та виступали у судових дебатах.

Отже, визначені законом підстави для залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення із АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) суму страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкоди відсутні, а ухвалення судом першої інстанції такого рішення щодо позовних вимог чи частини позовних вимог прямо суперечить вимогам ст.128 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що судом повернуто без розгляду заяву про збільшення позовних вимог, позаяк залишено невирішеною вимогу цивільного позову під №1, а саме: стягнути із АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» на користь ОСОБА_10 суму страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкоди в розмірі 110440 грн., яка є частиною основного цивільного позову.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого обв`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов, а в резолютивній частині повинно бути зазначено рішення про цивільний позов. Однак ці вимоги кримінального процесуального законодавства місцевим судом не були дотримані у повній мірі, тому вирок в частині не вирішення вимоги цивільного позову під №1, а саме: стягнути із АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» на користь ОСОБА_10 суму страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкоди в розмірі 110440 грн. - підлягає направленню справи на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства, оскільки суд не вирішив питання відповідальності відповідача щодо даної позовної вимоги, що позбавляє можливості суд апеляційної інстанції виправити помилку місцевого суду та постановити власне рішення в цій частині з огляду на те, що апеляційний суд не може постановити новий вирок в цій частині, оскільки таке рішення буде суперечити вимогам ст. 409 КПК України.
На думку колегії суддів, саме призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства забезпечить права цивільного позивача ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на повний, всебічний та неупереджений розгляд цивільного позову.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
За нормою ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи питання у частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 судом першої інстанції не у повній мірі враховано вказані вимоги кримінального процесуального законодавства та обставини справи.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У своєму цивільному позову ОСОБА_9 просила стягнути із ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 100000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з вини ОСОБА_7 вона пережила негативні відчуття, довго лікувалася, до цього часу відчуває біль та їй довелося стати на облік до психотерапевта внаслідок пережитого.

Частково задовольняючи вимоги потерпілої, суд врахував те, що ОСОБА_9 перенесла фізичний біль, страждала та переживала через обмеження рухливості та порушення звичайного способу життя. Також суд врахував добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим на користь потерпілої під час досудового слідства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі не врахував характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала ОСОБА_9 , ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, обставини їх спричинення, стан здоров`я вказаної особи, її переживання з приводу вчиненого обвинуваченим, справедливість та реальність позовних вимог. Зокрема те, що у зв`язку із отриманими травмами потерпіла пройшла тривалий період лікування, та наразі відчуває постійне відчуття страху що виражається у боязні їздити транспортним засобом. Також судом безпідставно враховано відшкодування обвинуваченим під час досудового розслідування коштів на лікування потерпілої, як підставу для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Так із змісту розписки ОСОБА_10 , датованої 21.04.2021, останній отримав від ОСОБА_7 20000 грн. саме на лікування дружини ОСОБА_9 . Отже відпочатку сторонами було обумовлено, що передані кошти не є компенсацією за моральні страждання, а тому суд помилково врахував їх передачу при визначенні розміру моральної шкоди.

І з огляду на це, колегія суддів вважає, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, який необхідно стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 підлягає збільшенню у розмірі 15000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, розмір моральної шкоди, яку просить стягнути ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, є необґрунтовано великим.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження відповідно до ухвали суду від 27.05.2021 ОСОБА_10 був визнаний цивільним позивачем через спричинення йому протиправними діями обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди у вигляді пошкодження автомобіля. Свої вимоги по стягненню на його користь моральної шкоди ОСОБА_10 оцінив у розмірі 100000 грн.

У своїй позовній заяві цивільний позивач просив стягнути із обвинуваченого вказану суму, мотивуючи тим, що відчуває негативні емоції через пошкоджений автомобіль, внаслідок цього у нього падає працездатність та порушено його щоденні життєві зв`язки.

Враховуючи наведені ОСОБА_10 обґрунтування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір шкоди в сумі 3000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому підстави для задоволення вимог цивільного позивача ОСОБА_10 відсутні.

Доводи прокурора про м`якість призначеного покарання, суд апеляційної вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання не буде достатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність незнятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, щиро розкаявся, є здоровим, працездатним, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу належним чином мотивоване.
Прокурор у мотивах своєї апеляційної скарги зазначає про безпідставне врахування судом тієї обставини, що обвинувачений працює та має самостійний заробіток. При цьому державний обвинувач вказує на невідповідність вступної частини вироку, де зазначено, що ОСОБА_7 не працює, - його мотивувальній частині, де суд стверджує про працевлаштування обвинуваченого та враховує це як одну із обставин для призначення менш суворого виду покарання.
Хоча така неточність має місце, проте на правильність визначення виду покарання вона не впливає.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, судом правильно враховано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму №12 щирим каяттям визнається суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою вину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Про щире каяття особи свідчить і відшкодування нею заподіяної потерпілому шкоди.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вину визнав у повному обсязі, висловив жаль щодо вчиненого, на час досудового слідства передав ОСОБА_10 кошти в сумі 20000 грн., що майже відповідає сумі коштів, витрачених на лікування потерпілої ОСОБА_9 . При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована у встановленому законом порядку та наразі існує діючий поліс страхування, а отже законом забезпечено право обвинуваченого не відшкодовувати вартість пошкодженого автомобіля, так як такий обов`язок згідно чинного законодавства покладається на страховика. Отже не підлягає врахуванню як критерій оцінки наявності чи відсутності обставини, що пом`якшує покарання щире каяття через не відшкодування обвинуваченим цивільному позивачеві вартості автомобіля.

Зважаючи на викладене, вимоги апеляційної скарги прокурора в частині призначення більш суворого покарання до задоволення не підлягають.

Оскільки прокурор у своїй апеляційній скарзі просив вирішити цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стягнувши на їхню користь заподіяну їм кримінальним правопорушенням майнову та немайнову шкоду у повному обсязі, його апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

В частині не вирішення цивільного позову про стягнення з АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)» на користь ОСОБА_10 страхової виплати щодо компенсації матеріальної шкоди призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4