Справа № 621/169/21
Пр. № 1-кп/621/59/22
ВИРОК
Іменем України

19 липня 2022 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Змієва кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв, Харківської області, зареєстрованого та мешканця за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и в :
Влітку 2015 року в денний час, більш точної дати та часу встановити не вдалося за можливе, ОСОБА_4 прийшов до своєї матері ОСОБА_6 , яка мешкала разом з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж дня, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 була укладена усна домовленість, згідно якої останній надавав ОСОБА_4 для тимчасового користування та проведення ремонтних робіт власний легковий автомобіль марки ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 , а останній зобов`язувався у приміщенні гаражу, що розташований в гаражному кооперативі по вул. Автомобілістів м. Зміїв, Харківської області, відремонтувати зазначений автомобіль та забезпечити його схоронність до моменту повернення автомобіля ОСОБА_7 .
На виконання зазначеної домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , влітку 2015 року, в денний час, більш точного часу встановити не виявилося за можливе, ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 власний автомобіль марки ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 , для тимчасового користування та проведення ремонтних робіт.
Восени 2016 року, більш точної дати та часу встановити не виявилося за можливе, у ОСОБА_4 виник умисел на розтрату майна, яке перебувало у його віданні, а саме, на продаж зазначеного автомобіля марки ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 .
З метою реалізації свого умислу, восени 2016 року, більш точного часу встановити не виявилося за можливе, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем розташування свого гаражного приміщення, що розташований в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, протиправно, з метою незаконного особистого збагачення розтратив майно, яке перебувало у його віданні, а саме автомобіля ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 шляхом його розкомплектування та подальшого продажу ОСОБА_8 .
Коштами, отриманими внаслідок продажу легкового автомобілю марки ВАЗ 21063, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 , матеріальну шкоду, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 242 від 24.05.2017 на суму 24 837 грн.
Крім того, 15.09.2020 близько 16 години, більш точного часу встановити не виявилося за можливе, ОСОБА_4 прийшов до своєї матері ОСОБА_6 , яка мешкає разом з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де без відома останнього взяв мотоцикл "Mustang МТ110-2", р.н. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 107 см. куб., 2018 року випуску, що належить ОСОБА_7 та поїхав на вищезазначеному мотоциклі у власних справах. Того ж дня, 15.09.2020 близько 17 години у ОСОБА_4 , який знаходився поблизу буд. 1-а по вул. Пролетарське шосе в м. Зміїв Харківської області, з корисливих мотивів, з метою збагачення, виник умисел на незаконне заволодіння зазначеним мотоциклом, шляхом його реалізації.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на протиправне заволодіння транспортним засобом, за відсутності дозволу власника на право розпорядження мотоциклом "Mustang МТ110-2", р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , 15.09.2020 близько 17 години, більш точного часу встановити не виявилося за можливе, діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, поїхав на вказаному мотоциклі "Mustang МТ110-2", р.н. НОМЕР_2 до с. Водяхівка, Зміївського району Харківської області, де продав його ОСОБА_9 , чим спричинив ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму, згідно судової авто-товарознавчої експертизи № 43.2020 від 22.09.2020 на суму 12 744,00 грн.
Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, розкаявся у вчиненому. Не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи, на підставі яких стороною обвинувачення йому пред`явлено обвинувачення. Пояснив про обставини вчинення кримінальних правопорушень.
Прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин.
Враховуючи, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення, а також винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.
Суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень і правильність кваліфікації його дій за епізодом (восени 2016 року) за ч. 1 ст. 191 КК України, тобто у розтраті чужого майна, яке було ввірене особі; за епізодом від 15.09.2020 за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, визнається його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив нетяжкий злочин та тяжкий злочин.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого судом встановлено, що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується, як такий у відношенні якого скарг не надходило, не працює, неодружений, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
Згідно досудової доповіді, складеної відповідно до ст. 314-1 КПК України, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України враховує, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 191 КК України та у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 289 КК України без конфіскації майна.
Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_4 , суд керується правилами призначення покарання за сукупністю злочинів, передбаченими ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, дійшовши висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України без конфіскації майна.
При цьому, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки діяння, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують покарання, відсутність обставин що обтяжують покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, та дійшов висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.
На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На період іспитового строку суд покладає обов`язки на ОСОБА_4 передбачені ст. 76 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався.
Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди належить задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до позовних вимог позивач просить стягнути на свою користь суму матеріальної шкоди в розмірі 24837 грн. 00 коп., яка документально доведена висновком експертизи.
Висновком судової товарознавчої експертизи № 242 від 24.05.2017 встановлено розмір спричиненої матеріальної шкоди на суму 24 837,00 грн.
Щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в сумі 50 000 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає доведеним, що у зв`язку із протиправними діями ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_10 дійсно зазнав душевних страждань, які останній зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_4 . Моральні страждання так само потерпілий зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (розкомплектуванням транспортного засобу). Крім того, враховується характер кримінального правопорушення та його негативні наслідки для позивача.
Отже, позовні вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди підлягають задоволенню.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 174 КПК України, накладений ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.09.2020 арешт на майно слід скасувати.
Долю речових доказів за цим кримінальним провадженням вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 , а саме:
1) за проведення судової товарознавчої експертизи № 242 від 24.05.2017 в розмірі 395 грн 48 коп;
2) за проведення судової товарознавчої експертизи № 43.2020 від 22.09.2020 в розмірі 400 грн 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.
Відповідно до вимог ст. 76 КК України, на період іспитового строку, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання, роботи.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 не обирати.
Накладений ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.09.2020 арешт на майно - скасувати.
Речовий доказ: мотоцикл "Musstang MT110-2", реєстраційний номер НОМЕР_2 , два ключі до мотоцикла, вважати повернутим потерпілому ОСОБА_7 .
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 24837 (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять сім) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.
Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий: