Справа № 357/3976/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження за № 0000657, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, утриманців не має, із неповною загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий :

1) 07.09.2010 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;

2) 02.11.2011 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Звільнений 25.06.2014 на підставі ЗУ «Про амністію»;

3) 01.03.2016 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.08.2018 по відбуттю строку покарання;

4) 04.04.2021 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі;

5) 07.10.2019 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.08.2021 вирок залишено без змін та призначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді 4 років позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи особою, яка має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення злочинів проти власності, 11.12.2018 діючи умисно, повторно, у телефонній розмові з Особою1 та Особою2, стосовно яких матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження та із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_8 », домовився про спільні злочинні дії для досягнення єдиної мети - незаконного збагачення за рахунок чужого майна шляхом обману. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, 11.12.2018 близько 19-00 год. невстановлена слідством особа на ім`я « ОСОБА_8 », усвідомлюючи незаконність своїх дій, зателефонував до громадянина ОСОБА_9 , який в цей час знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , представився працівником прокуратури і повідомив останньому завідомо неправдиві відомості про те, що його зять потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та йому потрібні кошти на операцію потерпілій від ДТП особі.

Того ж дня близько 19-30 год Особа1, стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 , Особою2, стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, а також невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_8 », керуючись у телефонній розмові вказівками останнього, маючи із вказаними особами спільні корисливий мотив та мету, спрямовану на незаконне збагачення за рахунок чужого майна шляхом обману, прибув на автомобілі таксі до будинку АДРЕСА_3 , де в квартирі АДРЕСА_4 зустрівся із особою, на яку вказала невстановлена слідством особа на ім`я « ОСОБА_8 », а саме із ОСОБА_9 , та, усвідомлюючи незаконність своїх дій, бажаючи довести вказаний злочин до кінця, представившись працівником прокуратури, не маючи при цьому відповідних владних повноважень, повідомив завідомо неправдиві відомості про необхідність надання коштів на операцію потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди.

Після цього Особа1, стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, отримав від потерпілого ОСОБА_9 кошти в сумі 13 000.00 грн. та в подальшому, координуючись вказівками ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину зник, взявши собі за співучасть у вчиненні злочину 600.00 грн., а 12 400.00 грн. перерахував на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , вказаний ОСОБА_4 , яким користувалася ОСОБА_10 , стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження.

Вказаними злочинними діями потерпілому ОСОБА_9 завдано майнової шкоди на суму 13 000.00 грн.

Своїми діями, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім цього, 12.12.2018 ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, у телефонній розмові з Особою1 та Особою2, стосовно яких матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, та невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_11 », домовився про спільні злочинні дії для досягнення єдиної мети - незаконного збагачення за рахунок чужого майна шляхом обману.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, 12.12.2018 близько 19-00 год. невстановлена слідством особа на ім`я « ОСОБА_11 », усвідомлюючи незаконність своїх дій, зателефонував до громадянки ОСОБА_6 , яка в цей час знаходилась за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , та представившись слідчим Білоцерківської місцевої прокуратури, повідомив останній завідомо неправдиві відомості про те, що її син потрапив у дорожньо-транспортну пригоду і йому потрібні кошти на операцію потерпілій від ДТП особі.

Того ж дня, близько 20-00 год. Особа1, стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , Особою2, стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, а також невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_11 », керуючись у телефонній розмові вказівками останнього, маючи із вказаними особами спільні корисливий мотив та мету, спрямовану на незаконне збагачення за рахунок чужого майна шляхом обману, прибув на автомобілі таксі до будинку, розташованого по АДРЕСА_5 , де зустрівся з особою, на яку вказала невстановлена слідством особа на ім`я « ОСОБА_11 », а саме із ОСОБА_6 , та, усвідомлюючи незаконність своїх дій, повідомив завідомо неправдиві відомості про необхідність надання коштів на операцію потерпілій від дорожньо-транспортної пригоди особі. Після цього Особа1, стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, отримав від потерпілої ОСОБА_6 кошти в сумі 7 900 доларів США, що згідно з курсом Національного Банку України станом на 12.12.2018 становить 218 934.00 грн.

У подальшому Особа1, стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, з місця вчинення злочину зник на тому ж самому автомобілі таксі, після чого приїхав до ТРЦ «Магелан» в м. Київ, попередньо витративши по дорозі 100 доларів США, де взяв собі за вчинення злочину 400 доларів США, а решту віддав ОСОБА_4 та Особа2, стосовно якої матеріали кримінального провадження, виділені в окреме провадження, які розподілили кошти по 400 доларів США та 7000 доларів США відповідно.

Вказаними злочинними діями, потерпілій ОСОБА_6 завдано майнової шкоди на загальну суму 218 934.00 грн.

Своїми діями, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю та надав пояснення аналогічні фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що щиро кається, наразі не може обіцяти, що у майбутньому не буде так вчиняти, висновки для себе ще не зробив, майнову шкоду, завдану потерпілим не відшкодував. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 не визнав, оскільки вважає, що шкоду повинні відшкодовувати його співучасники. Під час судових дебатів висловив думку про те, що після відбуття заслуженого покарання має намір захищати свою країну.

Будучи допитаною в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_6 показала, що у грудні 2018, точної дати не памята`є, її син був на роботі. На її мобільний телефон зателефонували і сказали «мамо, я попав в ДТП, збив жінку, якщо в тебе є гроші то віддай, бо у мене троє дітей, на кого я їх залишу як мене посадять». Вона зателефонувала до всіх знайомих, щоб приносили їй гроші. Коли приїхав незнайомий на той час чоловік, який був гарно одягнений та дійсно був схожий на прокурора, вона віддала йому 7 900 доларів США, все що мала, а вимагали 12 000 доларів США. Обвинуваченого ОСОБА_4 вона взагалі не бачила.

Потерпіла ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала.

З урахуванням думки учасників судового провадження, зважаючи, що за відсутності потерпілої ОСОБА_12 можливо встановити всі обставини, які підлягають встановленню в даному кримінальному провадженні, суд постановив проводити розгляд справи у відсутності належним чином повідомленої потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння кримінальних правопорушень, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за епізодом від 11.12.2018 - за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб; за епізодом від 12.12.2018 - за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності із ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, а також положення ч. 2 ст. 50 КК України в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 злочини, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, зазначена в обвинувальному акті обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , а саме: щире каяття.

Щире каяття окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17 від 02.11.2021.

Як було встановлено у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_13 визнав свою провину, кається, однак щиро, відверто не засуджує свою поведінку та не жалкує про вчинене, не прийняв для себе рішення не вчиняти у майбутньому кримінальних правопорушень, та не відшкодував і не мав наміру відшкодовувати завдану злочинами шкоду. Тобто поведінка ОСОБА_4 , як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду не свідчила про наявність щирого каяття.

Інших обставин, що пом`якшували б покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших осіб похилого віку» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Як встановлено в даному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому станом на 12.12.2018 їй виповнилися 66 років, тобто та на момент вчинення злочину вона досягла пенсійного віку.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що за місцем проживання останній зарекомендував себе позитивно, офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання. Обвинувачений має не зняті та не погашені судимості за вчиненні злочинів проти власності, раніше неодноразово був засуджений за вчинення корисливих тяжких злочинів проти власності, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, але це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і після відбуття покарання у місцях позбавлення волі, через нетривалий проміжок часу, знову вчинив умисні тяжкі злочини проти власності. Викладене вказує на злочинну спрямованість поведінки ОСОБА_4 , вперте небажання стати на шлях виправлення.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості злочину, обставини злочину, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання, його відношення до вчиненого, приходить до висновку що ОСОБА_4 представляє небезпеку для суспільства, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі у максимальній межі санкції, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст.69-1КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2019 за вчинення злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.08.2021 вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2019 залишено без змін. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2021, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_4 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2021 про виправлення описки, початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2019 з урахуванням ухвали Закарпатського апеляційного суду від 26.08.2021 визначено рахувати з моменту його затримання, а саме: з 22 години 10 хвилин 24.04.2019.

За вимогами положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Зважаючи на те, що злочини, які є предметом даного розгляду, ОСОБА_4 вчинив 11 та 12 грудня 2018, тобто до постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2019, суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області та зарахувати в строк покарання, частково відбуте за попереднім вироком покарання.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого не має з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Речові докази, процесуальні витрати у справі відсутні.

Заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід залишити без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

В судове засідання, призначене на 20.06.2022 потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 не прибули. Натомість, представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 17.06.2022 надіслав до суду заяву, якою просить цивільний позов залишити без розгляду та розглядати кримінальне провадження у їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 КПК України представник користується процесуальними правами цивільного позивача, цивільного відповідача, інтереси якого він представляє.

За викладеного, суд вважає за необхідне заяву представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 про залишення цивільного позову без розгляду задовольнити.

Керуючись ст. ст. 7, 63, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2019, який залишений без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.08.2021, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Зарахувати у строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2019, а саме з 24.04.2019 по 19.06.2022.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 20.06.2022.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_14