Справа № 305/191/17
Провадження по справі 1-кп/305/15/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 28.06.2022. Рахівський районний суд Закарпатської області
у складі головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ашхабад Туркменістану, мешканець АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
ОСОБА_3 , 31 травня 2016 року, близько 09 години, в смт. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, по вул. Закарпатській, поблизу житлового будинку №12, керуючи автомобілем марки «Фольксваген» моделі «Гольф», державний реєстраційний номер Румунії НОМЕР_1 , не маючи права керування даною категорією транспортних засобів, рухаючись із швидкістю близько 40 км/год, з боку вул. Млинівської у сторону вул. Будівельної, на автомобільній дорозі із двостороннім рухом, порушив вимоги пунктів 10.1, 12.1, 1.10, 13.3 та 2.1. «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, якими передбачено:
п.1.10 «Безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;
п.2.1 «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;
п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п.13.3 «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».
У результаті необережних дій водія ОСОБА_3 , автомобіль під його керуванням здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , що рухався по правому краю проїзної частини дороги у попутному напрямку, який внаслідок цього отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому нижньої третини правої стегнової кістки із зміщенням уламків, гемартрозу правого колінного суглобу, травматичного шоку, що відносяться тяжких тілесних ушкоджень, які виникли по ударному механізму спричинення, якими могли бути виступаючі частини кузова легкового автомобіля.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №33 від 24.01.2017, з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Гольф» ОСОБА_3 , який, керуючи транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримав безпечного інтервалу, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_4 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав повністю та показав суду. У той день, він разом із племінником потерпілого їхали у автомобілі по вул. Закарпатській, їм назустріч їхав інший автомобіль, а саме сірий Caddy. Він мусів пропустити автомобіль, бо там вузька дорога. У зв`язку з цим, він придавив потерпілого ОСОБА_5 , який рухався у попутному напрямку. Після аварії, разом із племінником потерпілого, відвезли потерпілого у лікарню до Бичкова, а потім в м. Рахів. Зазначив, що надавав кошти потерпілому необхідні для його лікування. На даний час сплатив близько 60 (шістдесяти) тисяч гривень, що становить матеріальну і моральну шкоду. Тому, цивільний позов заявлений потерпілим невизнає. У вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася 31 травня 2016 року, вранці, по вул. Закарпатській в селищі Великий Бичків. Він почув гул автомобіля, але уникнути ДТП йому не вдалося. Після ДТП ОСОБА_6 , відвез його на швидку. Також підтвердив, що ОСОБА_6 надавав йому кошти необхідні для лікування, однак не повністю відшкодував витрати. У результаті ДТП він став інвалідом. На задоволенні цивільного позову наполягає.
Окрім наведеного, за ініціативою сторін кримінального провадження в судовому засіданні досліджено письмові докази.
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.05.2016, слідує місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на вул. Закарпатській, що в смт. Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області, навпроти будинку №12 (Т.2 а.п.25-31).
З висновку експерта №320 від 12.09.2016, вбачається, що у громадянина ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді : закритого уламкового перелому нижньої третини правої стегнової кістки із зміщенням уламків, закритого фрагментарного перелому кісток лівої гомілки із зміщенням уламків, гемартроз правого колінного суглобу, травматичний шок. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, якими могли бути виступаючі частини кузова легкового автомобіля та вкладаються в строк події, що мала місце 31.05.2016 та могли виникнути при обставинах вказаних у постанові. Вище вказані тілесні пошкодження являли собою небезпеку для життя в момент спричинення і згідно Наказу №6 МОЗ України від 17.05.05 р. п.2.1.1 їх слід кваліфікувати як тяжкі тілесні пошкодження (т.2, а.п. 33-41).
З висновку судово автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля " Фольскваген Гольф" д.н.з. Румунії НОМЕР_2 від 24.01.2017, слідує, що на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля "Фольксваген Гольф" д.н. Румунії НОМЕР_2 , знаходилася в працездатному стані і могли виконувати функції, передбачені конструкцією (т.2, а.п. 43-48).
Згідно вимоги про судимість від 18.01.2017 ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Великобичківською селищною радою 18.01.2017 за №47/02-05 сім`я ОСОБА_3 складається з наступних осіб: ОСОБА_7 , 1943 року народження (батько), ОСОБА_8 , 1948 року народження (мати), ОСОБА_9 , 1969 року народження (брат) та ОСОБА_10 , 1985 (брат).
Згідно довідок, виданих КНП «Рахівська районна лікарня» Рахівської районної ради ОСОБА_3 на обліках при психіатричному, фтизіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.
З копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно характеристики, виданої Великобичківською селищною радою, ОСОБА_3 є постійним мешканцем смт. Великий Бичків. Неодружений, проживає з батьками нта братами у будинку батьків. У державній установі не працює, в ЦЗ не рахується, працює по найму без укладення трудової угоди. Активної участі у громадському житті селища не приймає.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , за обставин, зазначених органом досудового розслідування в обвинувальному акті.
Таким чином, суд вважає винуватість ОСОБА_3 доведеною повністю, його дії судом кваліфікуються за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, частково оплатив витрати на лікування потерпілого.
Окрім цього, призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд також враховує висновок органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить із наступного.
Санкція ч.2 ст.286 КК України на день вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (31.05.2016) передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У подальшому до статті 286 КК України, на підставі Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, було внесено зміни, які, не стосувалися ч.2 ст.286 КК України.
Суд враховує ступінь тяжкості та наслідки вчиненого ним діяння, дані, що характеризують його особу, ставлення до вчиненого та бере до уваги, що кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК України відноситься до тяжких злочинів, ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щире каяття, а також часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди, тому, з урахуванням встановлених судом обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, що прямо передбачене санкцією статті із застосуванням положень ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Саме таке покарання, на переконання суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових злочинів, а також буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.
Вирішуючи питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд виходить з наступного.
Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» регламентовано, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_3 посвідчення водія не отримував. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки таке йому не видавалося.
Вирішуючи, заявлений потерпілим цивільний позов, який у подальшому був змінений, суд керується наступним.
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема, до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Так, згідно зміненого цивільного позову від 15.05.2017, потерпілий ОСОБА_4 просить стягнути з обвинуваченого, на його користь 111343.10 (сто одинадцять тисяч триста сорок три) гривні 10 копійок, з яких: 5513,41 (п`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 41 копійку, матеріальної шкоди; 5829,69 (п`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) гривень 69 копійок процесуальні витрати та 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкодаи
При цьому потерпілий до позову подав квитанції за придбання ліків на загальну суму 5387,49 (п`ять тисяч триста вісімдесят сім) гривень 49 копійок. Отже, цивільний позов у цій частині є доведеним та підлягає до задоволення.
Також, на думку суду, доведеним є цивільний позов у частині стягнення з цивільного відповідача, обвинуваченого ОСОБА_3 , процесуальних витрат, на суму 5513,41 (п`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 41 копійку, що складаються з витрат, пов`язаних з прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження та витрат на правову допомогу (підтверджено квитанціями).
Свої моральні страждання потерпілий обґрунтував тим, що внаслідок неправомірних дій йому було завдано фізичного болю та страждань, у зв`язку з каліцтвом, таку шкоду він оцінив у 100000 (сто) тисяч гривень.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд бере до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілого ОСОБА_4 оскільки здоров`ю останнього обвинувачений заподіяв шкоду, що призвело до істотних змін у його житті та негативно позначилося на його моральному та психологічному стані.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав потерпілий, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення.
Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, матеріальний стан і характер дій. На думку суду, такий розмір відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно заниженою, завищеною чи надмірною.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Запобіжний захід, в межах цього кримінального провадження не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 369, 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази: транспортний засіб марки «Фольксваген Гольф», із державним реєстраційним номером Румунії НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , та знаходиться на майданчику зберігання транспортних засобів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області по вступу вироку в законну силу передати ОСОБА_11 , як володільцю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів, з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Головуюча: ОСОБА_1