Справа № 243/2210/22
Провадження № 1-кп/243/470/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2022 року № 6 та до наказу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області «Про впровадження дистанційної роботи на період воєнного стану» № 29-к від 10 травня 2022 року, за згодою учасників судового процесу, проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 від 29.03.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Опішня Зінківського району Полтавської області, громадянина України, маючого вищу освіту, раніше не судимого, не одруженого, який є військовослужбовцем військової служби за контрактом, командиром 1 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , старшим лейтенантом, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні внаслідок збройної агресії та нападу Російської Федерації з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Після цього строк дії воєнного стану в Україні було продовжено строком на 30 діб з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 року на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 року № 2119-ІХ.

Воєнний стан, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або на окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державні незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2020 року № 203 лейтенанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира 1 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до особового складу частини та на всі види забезпечення.

Водночас, згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.09.2020 року № 250 на посаді командира 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 проходив військову службу за контрактом ст. лейтенант ОСОБА_6 , який на підставі ст. ст. 28, 29, 31, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) по відношенню до командира 1 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 , був прямим начальником за своїм службовим становищем, а останній підлеглим старшого лейтенанта ОСОБА_6 .

У відповідності до ст. ст. 35-37 Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Також Статутом визначено зміст військової присяги, згідно з якою кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу, урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно зі ст. 119 Статуту, командир взводу в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу та успішне виконання ним бойових завдань за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу, за підтримання внутрішнього порядку у взводі, а також підпорядковується командирові роти і є прямим начальником усього особового складу взводу.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Ст. лейтенант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької та Харківської областей, в тому числі, окремі підрозділи 3 аеромобільно-десантної роти військової частини тимчасово дислокуються в АДРЕСА_2 .

25.03.2022 року командир 3 аеромобільно-десантної роти військової частина НОМЕР_1 , ст. лейтенант ОСОБА_6 , отримав від командира військової частини НОМЕР_1 бойове розпорядження № 10 від 24.03.2022 року щодо здійснення оборони населеного пункту АДРЕСА_2 силами і засобами 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , до складу якої входить також 1 аеромобільно-десантний взвод під командуванням ст. лейтенанта ОСОБА_4 .

Близько 07-00 год. 25.03.2022 року командир 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , ст. лейтенант ОСОБА_6 , довів командиру 1 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти, ст. лейтенанту ОСОБА_4 , бойове завдання командира військової частини НОМЕР_1 № 10 від 24.03.2022 року, після чого, на виконання вказаного бойового завдання, віддав ст. лейтенанту ОСОБА_4 законний усний наказ зайняти та розгорнути взводний опорний пункт на лівому фланзі бойового порядку 3 аеромобільно-десантної роти по обороні с. Долина Краматорського району Донецької області.

Отримавши зазначений усний наказ прямого начальника, ст. лейтенант ОСОБА_4 злякався виконувати покладені на нього обов`язки по обороні с. Долина у безпосередньому зіткненні з противником та вирішив взагалі не виконувати вказаний наказ командира, при цьому, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира 1 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28-32, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, ст. лейтенант ОСОБА_4 близько 07-00 год. 25.03.2022 року, перебуваючи на території тимчасової дислокації командно-спостережного пункту військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати усний наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, покаявся, та показав суду, що станом на 25.03.2022 року він дійсно був командиром 1 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , до цього був учасником антитерористичної операції, протягом двох років проходив військову службу за контрактом, укладеним на п`ять років, та тричі виконував бойові завдання у період часу тривалістю близько дев`яти місяців. 25.03.2022 року він отримав наказ від командира роти, ст. лейтенанта ОСОБА_6 , зайняти опорний пункт в н. п. Долина з метою недопущення прориву противнику вглиб їхньої оборони. Однак, оцінюючи обстановку, втрати особового складу, понесені внаслідок неуспішного виконання попередніх завдань, в результаті яких підрозділ обвинуваченого ніс втрати та мав відступати, також враховуючи низький рівень забезпечення як розвідувальними даними, так і засобами для ведення боїв, низький морально-психологічний стан підлеглих та їх фізичний стан, ОСОБА_4 вирішив, що підрозділ на той момент був небоєздатним, та виконання отриманого від ст. лейтенанта ОСОБА_6 наказу могло призвести до тяжких наслідків, та вступив у конфлікт з начальством, в результаті чого йому довелося відмовитися виконувати поставлене завдання, щоб зберегти життя та здоров`я підрозділу, своїх підлеглих. З приводу низького морально-психологічного стану своїх підлеглих ОСОБА_4 ні до кого не звертався. Після відмови від виконання наказу ОСОБА_4 відправили до штабу батальйону та усно відсторонили від обов`язків командира взводу, після чого вказане вище бойове завдання було виконано іншим військовослужбовцем, сержантом Денисюком. В той момент, коли наказ виконувався, втрат підрозділ не зазнав, однак, протягом двох місяців після цього підрозділ ніс втрати. Обвинувачений вважає, отриманий ним наказ реальним для виконання та законним, але на той час, коли він отримав наказ, ОСОБА_4 вважав, що його виконання може призвести до важких наслідків, оскільки попередні бойові завдання не були успішними. ОСОБА_4 чітко зрозумів наказ командира, він полягав в тому, щоб зайняти взводний опорний пункт на лівому фланзі н. п. Долина, щоб не дати противнику можливості просунутися вглиб оборони українських військ. Про свої військові обов`язки та наслідки відмови від виконання наказу обвинувачений обізнаний. Додатково ОСОБА_4 пояснив, що він має вищу військову освіту та на той час, коли він відмовився від виконання поставленого завдання, він вважав, що він як командир взводу повинен оцінювати обстановку та приймати рішення задля збереження життя підрозділу, в якому на той час було близько тридцяти осіб. Окрім обвинуваченого, ще декілька військовослужбовців також не виконували наказ, оскільки вони потребували медичного огляду та вже після того, як ОСОБА_4 забрали до штабу, цих військовослужбовців направили до медичної установи. На думку ОСОБА_4 , він має військовий досвід, але завжди є до чого прагнути. Обвинувачений вважає, що його відмова від виконання наказу не призвела до тяжких наслідків для Батьківщини або для інших осіб. Обвинувачений розуміє, що він порушив закон, має нести відповідальність та визнає свою вину в повному обсязі, щиро розкаюється. У разі, якщо так станеться та ОСОБА_4 залишиться на свободі, він має бажання та намір продовжити військову служби та й надалі захищати Батьківщину. Просив призначити покарання, не пов`язане з позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, то у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність позиції обвинуваченого, а також роз`яснив, що в даному випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши у судовому засіданні фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також надані в судовому засіданні пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме, - непокора, вчинена в умовах воєнного стану.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (вчинений злочин віднесений до категорії тяжких злочинів), сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, яке було вчинено в умовах воєнного стану, характер, ступінь його суспільної небезпеки, враховуються відомості про особу обвинуваченого (є військовослужбовцем за контрактом протягом двох років, був учасником антитерористичної операції; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; згідно зі службовою характеристикою, складеною 05.04.2022 року командиром 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , ст. лейтенантом ОСОБА_6 , яким 25.03.2022 року безпосередньо і було віддано обвинуваченому наказ, від виконання якого останній відмовився, ОСОБА_4 за час проходження військової служби на посаді командира взводу зарекомендував себе добре як старанний і дисциплінований військовослужбовець; зі спеціальної підготовки ОСОБА_4 має добрі оцінки, наполегливо працює над удосконаленням своїх військових знань, бере участь в житті підрозділу; військові статути, порадники, обов`язки щодо займаної посади опанував на добре та виконує їх у повсякденній службовій діяльності; зарекомендував себе під час підготовки до виконання бойових завдань підрозділом за призначенням добре; здатен організувати та старанно виконувати поставлені завдання, проявляти ініціативу, швидко орієнтуватися і діяти в складних обставинах; у вживанні наркотичних або токсичних речовин помічений не був; алкогольними напоями не зловживає; не одружений; дітей не має; раніше не судимий).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, сприяння досудовому розслідуванню та розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин, а саме відмова обвинуваченого від виконання поставленого перед ним завдання через його побоювання, що виконання наказу потягне за собою втрати особового складу підрозділу.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, вимоги ч. 2 ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами, а тому суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 402 КК України, однак, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.

Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також те, що невиконання обвинуваченим наказу командира не потягло за собою тяжких наслідків, ОСОБА_4 має бажання та намір й надалі нести військову службу, обороняючи суверенітет та територіальну цілісність Батьківщини.

Суд вважає, що таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 буде справедливим, необхідним, достатнім та таким, що відповідає меті покарання.

Доводи прокурора про те, що бажання обвинуваченого проходити надалі військову службу буде неможливим, якщо що суд ухвалить відносно нього обвинувальний вирок, яким обвинуваченому буде призначено покарання у виді позбавлення волі, що стане наслідком розривання з останнім контракту про проходження військової служби, суд не приймає до уваги, оскільки судом ухвалено рішення про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких КПК відносить також запобіжні заходи.

Ухвалою суду від 19.05.2022 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи те, що суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а також малу вірогідність спроби ОСОБА_4 переховуватися від суду, з огляду на позитивну службову характеристику обвинуваченого та його прагнення повернутися до лав Збройних Сил України, щоб боронити країну, незважаючи на ймовірний ризик життю та здоров`ю, суд вважає за необхідне змінити ОСОБА_4 до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід з тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, та роз`яснивши наслідки ухилення від їх виконання.

Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не заподіяна.

Потерпілих у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Витрати, пов`язані з проведенням експертиз по кримінальному провадженню, відсутні.

Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт, накладений ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2022 року по справі № 202/1463/22 на оригінал бойового розпорядження командира 90 оаемб № 10 від 24.03.2022 року, - скасувати.

Речовий доказ, а саме оригінал бойового розпорядження командира 90 оаемб № 10 від 24.03.2022 року на 1 аркуші, - повернути військовій частині НОМЕР_1 після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме, прибувати до суду за кожним його викликом.

Строк дії вказаних обов`язків, покладених на обвинуваченого визначити до 31.07.2022 включно, але не пізніше дня набрання вироком законної сили.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки ухилення від виконання покладених на нього обов`язків, а саме, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 21.04.2022 року по 31.05.2022 року включно, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку - день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду

ОСОБА_7