Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/1385/22
Провадження № 1-кп/490/292/2022
У Х В А Л А

15 червня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000428 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 189, частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Прокурор подав до суду клопотання про продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор посилався про те, що той протягом тривалого проміжку часу перебував у розшуку в межах іншого кримінального провадження.

В обґрунтування ризику того, що обвинувачений може впливати на потерпілого та свідків послався про те, що одразу після затримання ОСОБА_4 від його імені невідомі особи приходили до потерпілого та вимагали зміни показів таким чином, щоб таке потягло звільнення обвинуваченого.

В обґрунтування ризику того, що обвинувачений може вчинити нові злочини, прокурор посилався про те, що на момент вчинення злочину обвинувачений вже притягувався до кримінальної відповідальності.

Прокурор також заперечував проти можливості зміни обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись про те, що наразі матеріали справи не містять доказів

2. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання прокурора заперечував.

Посилався про те, що злочин, який йому інкримінується, за своєю суттю не є таким, що становить значну суспільну небезпеку, адже за твердженнями органів досудового розслідування та публічного обвинувачення полягає лише у тому, що він, ніби - всупереч встановленого законом порядку, але все ж таки - вирішував "юридичне" питання підприємницької діяльності, якою він займався у встановленому законом порядку.

З огляду на таке зауважив, що бажає з`ясувати питання дотримання ним порядку вирішення "юридичного" конфлікту, зокрема - пояснити відсутність протиправності в його діях, але не може такого зробити з огляду на обставини, які виникли в країні.

Принагідно зазначив, що у зв`язку із настанням таких обставин не вважає само по собі його перебування під вартою таким, що має розумний сенс.

Далі обвинувачений вказував, що під час розгляду кримінального провадження, що згадується прокурором, регулярно з`являвся до Центрального районного суду міста Миколаєва ив брав участь у судових засіданнях, які відбувались.

Також вказував, не може ані - підтвердити, ані - заперечити факт вчинення іншими особами дій щодо тиску на потерпілого, адже на момент вчинення вказаних прокурором дій сторонніми особами перебував під вартою. При цьому зауважив, що не просив нікого про вчинення подібних дій та й фізично /з огляду на перебування під вартою/ не міг ні до кого звернутись із таким проханням.

Обвинувачений також вказував, що вважає ризик того, що він може вчинити нові злочини, недоведеним, адже з моменту його першого притягнення до кримінальної відповідальності протягом більш, ніж шести років, жодних правопорушень він не скоював.

Спираючись про таке, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити обраний відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник у суді позицію свого підзахисного підтримав та заявив у суді клопотання про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у квартирі АДРЕСА_2 .

При цьому, підтримавши міркування підзахисного, зазначив, що застосування запобіжного заходу зрештою є покликаним забезпечити, зокрема, судовий розгляд кримінального провадження.

Проте, такий розгляд наразі не здійснюється через об`єктивні причини, але - час існування таких причин наразі не є передбачуваним та підстави вважати, що він буде незначним, наразі є відсутніми.

З огляду на таке, як вказував захисник, немає підстав й для подальшого застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже обставини, які має забезпечити такий запобіжний захід, наразі не існують.

Встановлені судом обставини

1. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів за таких обставин.

1.1. Приблизно у жовтні 2021 року, точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 про те, що має замовлення на виконання демонтажних робіт недобудови, після виконання яких, буде можливість продажу демонтованих будівельних матеріалів, та з вказаного продажу вони отримують грошові кошти в сумі 100.000 грн. У разі проведення робіт ОСОБА_4 повинен був допомогти з працівниками які будуть проводити роботи та технічними засобами якими будуть проводитися роботи. Проте, пізніше ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_4 про те, що замовник змінив своє рішення щодо демонтажу недобудови та відмовився від виконання вказаниї робіт.
Після цього, приблизно у середині жовтня 2021 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 , який наразі притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, виник злочинний корисливий умисел направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 в сумі 30.000 гривень, використовуючи надуманий привід повернення неіснуючого боргу, який полягав в тому, що нібито ОСОБА_7 обдурив його щодо заробітку грошових коштів в сумі 100.000 грн.
В подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 , діючи повторно, починаючи з вищезазначеної дати, неодноразово телефонував останньому та призначав особисті зустрічі у місті Миколаєві. В ході телефонних розмов та особистих зустрічей ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_7 застосуванням насильства та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень у разі, якщо останній не передасть йому неіснуючий борг в сумі 30.000 гривень. Крім того, у середині листопада 2021 року ОСОБА_4 зустрівся з потерпілим ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 , та перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування автомобілі, наніс один удар кулаком в область щелепи ОСОБА_7 , з метою спонукання останнього виконувати його незаконні вимоги, а саме передати 30.000 гривень у якості неіснуючого боргу.
Після цього, протягом з середини листопада по 21 грудня 2021 року, ОСОБА_4 неодноразово телефонував ОСОБА_7 та вимагав грошові кошти в сумі 30.000 гривень у якості неіснуючого боргу, погрожуючи застосуванням насильства та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень.
21.12.2021, приблизно о 11:00 годин, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_7 та висунув вимогу про те, щоб останній зустрівся з ним у цей же день біля магазину "путевий", що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Привільна, 39/1, на що ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився. В подальшому, того ж дня о 12.30 годин, ОСОБА_4 зустрівся з потерпілим ОСОБА_7 біля вищевказаного магазину "Путевий", де дізнавшись і обурившись відсутністю у останнього грошових коштів, продовжив вимагати від нього грошові кошти у сумі 30.000 гривень, погрожуючи при цьому заподіянням тяжких тілесних ушкоджень із застосуванням ножа, погрожував силою вивезти у невідомому напрямку, де ОСОБА_7 будуть наноситись тілесні ушкодження поки він не передасть йому грошові кошти в рахунок неіснуючого боргу.
Після цього, ОСОБА_4 було затримано працівниками поліції.

Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України - як вимога передачі чужого майна, грошових коштів, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене повторно (вимагання)

1.2. Окрім того, ОСОБА_4 обвинувачується у такому:

У невстановленому в ході проведення досудового розслідування час та місці, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановленої особи (осіб0 складний ніж з маркуванням "Gold Stell CTX XHP".
21.12.2021 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та в ході проведення обшуку затриманого ОСОБА_4 у останнього при собі виявлено складний ніж з маркуванням "Gold Stell CTX XHP".
Відповідно до висновку експерта наданий на експертизу ніж - є короткоклинковою холодною зброєю колючої дії, а саме складним мисливським ножем загального призначення.

Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України - як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

2. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_8 від 23 грудня 2021 року відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 лютого 2022 року включно.

Подальшою ухвалою того ж слідчого судді від 15 лютого 2022 року строк тримання ОСОБА_4 під вартою був продовжений до 21 березня 2022 року.

3. Ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжувався неодноразово, востаннє ухвалою від 11 травня 2022 року - до 10 липня 2022 року включно.

Під час застосування такого запобіжного заходу суд виходив з наявності ризиків того, що ОСОБА_4 може вжити заходів щодо ухилення від слідства або суду, впливати на свідків та потерпілих, а також - вчиняти інші злочини.

4. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2022 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 189, частиною 2 статті 263 Кримінального Кодексу України прийняте до провадження суду та судом призначений його судовий розгляд.

5. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05:30 24 лютого 2022 року на території України запроваджений військовий стан.

Наразі міста Миколаїв перебуває у зоні ведення активних бойових дій та є наближеним до тимчасово окупованих територій, в зв`язку із чим піддається обстрілам артилерією та засобами повітряної атаки.

6. З огляду на ці обставини судовий розгляд цього кримінального провадження не є розпочатим.

7. З 24 квітня 2019 року в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 289, частиною 2 статті 187, частиною 2 статті 146 Кримінального Кодексу України.

7.1. В межах цього кримінального провадження протягом 4 років ОСОБА_4 перебував у розшуку.

7.2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 грудня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

7.3. Наразі вказана справа не розглянута, зокрема, з огляду на неявки обвинуваченого ОСОБА_4 у судові засідання.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

1. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

2. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

3. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

4. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

4.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

4.2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

4.3. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

1. Зміст припущення про вчинення ОСОБА_4 злочинів є викладеним в обвинувальному акті, який наразі є поданим на розгляд суду.

2. Та з огляду на таке суд відзначає, що оскільки по справі триває судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

3. Суд відзначає й те, що обвинувачений під час розгляду питання про доцільність його перебування під вартою підтвердив факт наявності конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_7 а також те, що, намагаючись вирішити цей конфлікт, він, ймовірно, допускав у розмовах некоректні висловлювання та вимоги.

4. Відзначає суд й те, що припущення про вчинення обвинуваченим злочину поза розумним сумнівом може бути перевіреною судом.

Отже, для мети вирішення питання про застосування запобіжного заходу цю "підозру" слід визнати "обґрунтованою".
Та в зв`язку із таким суд відзначає, що сутність висунутої ОСОБА_4 підозри полягає ні в чому інакшому, як у тому, що він всупереч встановленого порядку здійснив вплив на потерпілого з метою вчинення тим вигідних для нього /обвинуваченого/ дій.

Неможливість наразі закінчити судовий розгляд кримінального провадження наразі є очевидною та сторонами кримінального провадження не заперечується.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами слідчого судді встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

1.1. Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

1.2. Додатковим підтвердженням такого ризику суд вважає те, що раніше ОСОБА_4 вдавався до дій щодо переховування від суду та слідства.

Отже, суд вважає доведеною наявність на теперішній час ризику того, що обвинувачений переховуватиметься від суду.

2. Обґрунтованість висунутої ОСОБА_4 підозри свідчить також про те, що він може вживати дії щодо впливу на свідків або потерпілих, адже сутність висунутої йому підозри полягає саме у протиправному впливі на інших осіб з метою вигідної для себе поведінки з їхнього боку.

3. Попередніми ухвалами слідчого судді встановлена також наявність ризику того, що обвинувачений може вчинити інші злочини.
Та наявність високого ступеню цього ризику поза розумним сумнівом підтверджується тією обставиною, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину у той час, коли відносно нього розглядається справа щодо вчинення ним інших злочинів.

Стосовно можливості запобігти цим ризикам шляхом обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

1. Щодо можливості запобігти цим ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, суд відзначає, що обвинувачений підозрюється у вчиненні протиправних дій під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Та таке поза розумним сумнівом доводить, що запобігти встановленим судом ризикам, особливо - ризику вчинення ним нових злочинів - інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, неможливо.

2. Суд також відзначає, що наразі строк застосування до обвинуваченого запобіжного захожу не є достатнім для висновків про дотримання ним його процесуальних обов`язків, а за такого - для вирішення питання про послаблення режиму його утримання, про що власно й просить захист, заявляючи клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

3. Посилання захисту про те, що наразі підстави для застосування запобіжного заходу є відсутніми в зв`язку із неможливістю здійснення повноцінного судового розгляду на теперішній час не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Так, в цьому випадку судом встановлена наявність високого ступеню ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інший злочин.

Такі дії обвинуваченого, в свою чергу, можуть призвести до порушення громадської безпеки, необхідність збереження якої є особливо актуальною під час запровадження в державі військового стану.

За такого в цьому випадку метою застосування запобіжного заходу є не тільки забезпечення судового розгляду /на чому акцентує увагу захист/, а й забезпечення публічного інтересу, який полягає ні в чому іншому, як у забезпечення громадської безпеки та спокою.

3. Інші посилання захисту наведених висновків суду в цілому не спростовують.

Таке у сукупності доводить, що запобігти передбаченим законом ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
За такого клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 14 серпня 2022 року включно.

2.У задоволенні клопотання захисту відмовити.

Ухвала може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =