ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/936/22 Справа № 183/1202/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року про відмову у задоволенні подання начальника Новомосковського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням строку, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року відмовлено у задоволенні подання начальника Новомосковського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням строку.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що факт відсутності кінцевого рішення про справі, яка перебуває у провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, де ОСОБА_8 є обвинуваченим, не може беззаперечно свідчити про виконання ОСОБА_8 обов`язків, покладених на нього вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року, а томуне можна вважати, що ОСОБА_8 виконав обов`язки, покладені на нього вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року, а відтак подання задоволенню не підлягає.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання начальника Новомосковського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про скасування звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що відсутність законодавчого регулювання ситуації щодо необхідності після закінчення іспитового строку звільнити особу від відбування покарання за умови, що вона виконала усі обов`язки та за відсутності обвинувального вироку щодо вчинення нею нового правопорушення у період іспитового строку, реалізуючи тим самим презумпцію невинуватості, та, з іншого боку, необхідності застосування ст.ст. 71, 72, ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового правопорушення, не може бути підставою для відмови у задоволенні даного клопотання, оскільки це може призвести до порушення принципу презумпції невинуватості та порушення прав особи.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У зв`язку з закінченням іспитового строку начальник Новомосковського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_8 від призначеного судом покарання по закінченню строку випробування.

Законодавством України, зокрема, ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України, передбачено виключні підстави для звільнення засудженого від призначеного покарання по закінченню строку відбування або для відмови у такому звільненні.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відмовивши у задоволенні подання про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та Конституції України.
Той факт, що на розгляді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001389 11 листопада 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на який посилається суд першої інстанції, не є підставою для відмови у звільненні засудженого від призначеного покарання по закінченню строку відбування, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Отже, посилаючись в ухвалі на наявність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні нового кримінального правопорушення як на підстави для відмови у звільненні засудженого від призначеного покарання по закінченню строку відбування, суд порушив гарантовані Конституцією України права ОСОБА_8 .
Викладене свідчить про допущення судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З урахуванням зазначеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду.
Під час апеляційного перегляду було встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На обліку в Новомосковському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_8 перебуває з 11 червня 2020 року.
Як убачається з матеріалів провадження засуджений до адміністративної відповідальності не притягувався.
Також, як встановлено матеріалами кримінального провадження та зазначено судом першої інстанції, на розгляді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001389 11 листопада 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, рішення по якому як на час винесення оскаржуваного рішення, так і на час апеляційного перегляду не прийнято, тобто відсутній вирок суду, яким було б визнано винуватим та засуджено ОСОБА_8 за вчинення зазначеного прокурором кримінального правопорушення, натомість триває лише судовий розгляд даного кримінального провадження в Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області, а з огляду на вищевикладене, за відсутності обвинувального вироку суду не можна й стверджувати про те, що ОСОБА_8 скоїв вказане кримінальне правопорушення у період іспитового строку за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року.
При цьому, відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
У ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.
Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність задоволення подання начальника Новомосковського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання по закінченню строку відбування.
За таких обставин, на переконання апеляційного суду, доводи засудженого ОСОБА_8 про можливість його звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку є обгрунтованими.
З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року про відмову у задоволенні подання начальника Новомосковського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням строку скасувати.
Винести нову ухвалу, якою подання начальника Новомосковського РВ філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області задовольнити та звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання по закінченню строку відбування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4