ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1805/19

Провадження № 11-кп/4820/157/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Городоцьким районним судом Хмельницької області та ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422 від 03 листопада 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який проживає у АДРЕСА_2 , з середньою освітою, має на утриманні малолітню дитину, не працює, раніше судимого:

- 06 лютого 2013 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 850 грн. штрафу;

- 03 вересня 2013 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 11 червня 2014 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці 3 дні; 07 квітня 2017 року звільненого від відбування покарання у зв`язку з відбуттям покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Ухвалено рахувати ОСОБА_7 строк відбування покарання з 15.09.2021 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 24.09.2020 року по 22.11.2020 року включно.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взято під варту із зали судового засідання.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судово-автотоварознавчої експертизи у розмірі 5024 грн.

Накладений ухвалою слідчого судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07.11.2019 року арешт на речові докази: автомобіль марки ВАЗ моделі 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та чоловічу матерчату куртку чорного кольору з логотипом «Sonnety» скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 03 листопада 2019 року приблизно о 14 год. 00 хв., знаходячись біля будинку № 19 по вул. Центральна в с. Малий Карабчіїв Дунаєвецького району Хмельницької області, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 залишив без нагляду автомобіль ВАЗ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є у його користуванні, вартістю 14 141 грн. 92 коп., з корисливих мотивів та з метою заволодіння транспортним засобом, підійшов до нього і шляхом вільного доступу, запустивши двигун, незаконно, без будь-якого права та дозволу, повторно заволодів вказаним транспортним засобом. Після цього, здійснюючи поїздку селом, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з залізобетонною частиною моста, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 14 141 грн. 92 коп.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, яке виразилось у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити новий вирок.

На думку обвинуваченого, суд допустив неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд безпідставно відхилив його клопотання про виклик та допит свідків

Не погоджуючись з вироком суду, захисник адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та закрити провадження у справі за недоведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалений з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону

Суд не врахував, що у матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази того, що потерпілий ОСОБА_10 є власником чи користувачем автомобіля. Не зазначено таких відомостей і у вироку суду.

Поза увагою суду залишились показання потерпілого ОСОБА_10 , який відповідаючи на запитання прокурора у суді першої інстанції, повідомив, що того дня дав дозвіл ОСОБА_7 на керування автомобілем.

На думку захисника, стороною обвинувачення не доведено обставину, яка обтяжує покарання вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а тому суд безпідставно її врахував при ухваленні вироку.

Вважає, що суд, задовольнивши клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , безпідставно їх не викликав у судове засідання та не допитав.

В порушення вимог ст. 365 КПК України, суд не надав обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово.

При призначенні покарання, судом не враховано думку потерпілого, який просив не карати обвинуваченого, оскільки матеріальну шкоду останній відшкодував йому в повному обсязі, а також досудову доповідь, у якій зазначено, що не виключається можливість призначення ОСОБА_7 покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону; істотних порушень закону, які б слугували підставою скасування рішення суду першої інстанції не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Показав, що 3 листопада 2019 року приблизно об 11 год. 00 хв. разом з ОСОБА_10 та його дружиною ОСОБА_13 автомобілем ВАЗ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав потерпілому, поїхали до спільних знайомих у с. Малий Карабчіїв Дунаєвецького району Хмельницької області. По дорозі потерпілий на його прохання пообіцяв, що пізніше дозволить покерувати йому цим транспортним засобом. Під час гостин у селі він вийшов з будинку на вулицю і побачив незамкнені двері автомобіля. Скориставшись відсутністю сторонніх осіб, сів за кермо та ключем, який був залишений у замку запалення, запустив двигун і виїхав на дорогу. Проїхавши незначну відстань, не впорався з керуванням і допустив зіткнення з залізобетонною частиною моста, пошкодивши транспортний засіб. Вважає, що дозвіл на керування транспортним засобом отримав від потерпілого, а тому будь-якого протиправного характеру у своїх діях не вбачає.

Європейський суд з прав людини у п. 43 свого рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» зазначив, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а отже при оцінці доказів слід керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Незалежно від того, що ОСОБА_7 не визнав своєї винуватості у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, його винуватість підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Так, потерпілий ОСОБА_10 підтвердив перебіг подій того дня, однак зазначив, що будь-якого дозволу на керування своїм транспортним засобом ОСОБА_7 не давав, останній самовільно ним заволодів без його відома.

Такі його показання повністю узгоджуються із показаннями допитаної судом першої інстанції свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила, що того дня дозволу на керування автомобілем ВАЗ-2105, який належить її чоловіку, ніхто обвинуваченому не давав.

Разом з тим, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується об`єктивними доказами.

Так, даними заяви від 3 листопада 2019 року, адресованої начальнику Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області та протоколом її прийняття, підтверджується, що ОСОБА_10 просив притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , який незаконно заволодів його автомобілем ВАЗ-2105 та завдав йому матеріальної шкоди (а.к.п. 13, 14).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 3 листопада 2019 року та фототаблицями до нього автомобіль ВАЗ-2105 виявлено на польовій дорозі на відстані 30 м від вул. Присадибна с. Малий Карабчіїв Дунаєвецького району Хмельницької області перед містком, який пролягає через річку. В автомобілі деформована передня частина, ліва сторона та дах, відсутнє переднє вітрове скло, деформований передній бампер, який впирається у бетонну плиту мосту. В салоні автомобіля деформоване кермо (а.к.п. 23-33).

Даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 3 листопада 2019 року, протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 392669 від 3 листопада 2019 року підтверджується, що ОСОБА_7 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння (а.к.п. 45, 46).

Згідно з даними висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 2801/2802/19-26 від 18 листопада 2019 року та додатками до нього вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки ВАЗ моделі 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження станом на 3 листопада 2019 року складає 14141 грн. 92 коп. (а.к.п. 77-99).

Даними висновку судово-психіатричного експерта № 682 від 5 грудня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину та на даний час усвідомлює фактичний характер та суспільну небезпеку своїх дій, будь-якими психічними захворюваннями не страждає, міг керувати своїми діями на момент вчинення злочину (а.к.п. 136-137).

Відповідно до вироків Городоцького районного суду Хмельницької області від 3 вересня 2013 року та 10 червня 2014 року ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, а отже, у його діях є ознака повторності, передбачена ч. 2 ст. 289 КК України (а.к.п. 143-146, 147-158).

Крім того, вина ОСОБА_7 підтверджується іншими дослідженими судом доказами, а саме даними: витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000422 від 3 та 19 листопада 2019 року (а.к.п. 1-2, 3); постанови про визнання речовим доказом автомобіля марки ВАЗ моделі 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та передачу його на зберігання від 4 листопада 2019 року (а.к.п. 34); копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , відповідно до якого власником автомобіля марки ВАЗ моделі 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_14 (а.к.п. 47).

Наведені вище і досліджені судом першої інстанції докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень статей 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував правильно за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно. З такою кваліфікацією його дій погоджується апеляційний суд.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України є необґрунтованими.

Доводи сторони захисту про те, що суд безпідставно не викликав та допитав свідків, зокрема, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , є безпідставними, виходячи з наступного.

У судовому засіданні 24 січня 2020 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заявила клопотання про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_11 , яке було задоволено судом. За клопотання захисника розгляд провадження відкладено на 5 лютого 2020 року (Т. 1, а.п. 90, 96).

Однак, у судове засідання 5 лютого 2020 року не з`явились обвинувачений та його адвокат, а також заявлений ними свідок ОСОБА_11 . Розгляд провадження відкладено на 12 лютого 2020 року та постановлено здійснити привід ОСОБА_7 (Т. 1, а.п. 105-106, 107).

12 лютого 2020 року за заявою захисника обвинуваченого судове засідання відкладено на 27 лютого 2020 року (Т. 1, а.п. 120, 125-126).

Під час судового засідання 27 лютого 2020 року захисник ОСОБА_8 повідомила, що свідок ОСОБА_11 не з`явилась у зв`язку з хворобою дитини. Крім того, заявила клопотання про виклик та допит у якості свідка представника органу пробації ОСОБА_12 і зазначила, що забезпечить його явку у судове засідання. Таке було задоволено судом і відкладено розгляд справи на 13 березня 2020 року (Т. 1, а.п. 143-146).

13 березня 2020 року на електронну адресу суду надійшла заява адвоката ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи. Обвинувачений у судове засідання безпричинно не з`явився. У зв`язку з цим судом було постановлена ухвала про привід ОСОБА_7 , а судове засідання відкладено на 26 березня 2020 року (Т. 1, а.п. 151, 153-154, 155).

26 березня 2020 року за заявами прокурора та захисника обвинуваченого розгляд справи було відкладено на 28 квітня 2020 року (Т. 1, а.п. 164, 165, 166).

28 квітня 2020 року розгляд справи відкладено за заявою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на 19 травня 2020 року (Т. 1, а.п. 173, 175).

19 травня, 1 червня, 9 вересня 2020 року розгляд кримінального провадження відкладався за заявами адвоката ОСОБА_8 , які остання направляла на електронну адресу суду (Т. 1, а.п. 185, 186, 192, 210).

24 вересня 2020 року, через систематичні неявки до суду обвинуваченого, йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Розгляд справи відкладено на 9 жовтня 2020 року (Т. 1, а.п. 225, 226).

У зв`язку з надходженням зави прокурора, розгляд кримінального провадження відкладено на 3 листопада 2020 року (Т. 1, а.п. 256, 257).

У судове засідання 3 листопада 2020 року з`явився свідок ОСОБА_12 , однак його не було допитано, оскільки захисник ОСОБА_8 заявила відвід головуючому судді. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у задоволенні відводу відмовлено (Т. 2, а.п. 7, 9-10).

14 грудня 2020 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 9 лютого 2021 року за клопотанням захисника обвинуваченого про виклик та допит у якості свідка представника органу пробації ОСОБА_12 . Крім того, під час судового засідання ОСОБА_7 повідомив, що його дружина ОСОБА_11 , яку сторона захисту просила допитати у якості свідка, перебуває у Польщі (Т. 2, а.п. 19-20).

У судове засідання 9 лютого 2021 року обвинувачений та його захисник не з`явились. Розгляд було відкладено за заявою адвоката ОСОБА_8 (Т. 2, а.п. 28, 29).

25 лютого 2021 року у судове засідання безпричинно не з`явився ОСОБА_7 , а тому було постановлено ухвалу про його привід (Т. 2, а.п. 35, 36).

10 березня 2021 року ні обвинувачений, ні його захисник у судове засідання не з`явились. Будь-яких заяв чи клопотань від них на адресу суду не надійшло. А тому, судом було постановлено ухвалу про розшук обвинуваченого (Т. 2, а.п. 47, 48).

У судове засідання 10 вересня 2021 року захисник ОСОБА_8 не з`явилась, надіславши на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи (Т. 2, а.п. 92, 93).

13 вересня 2021 року захисник ОСОБА_8 знову не з`явилась у судове засідання, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надійшло. А тому, судом було постановлено ухвалу про доручення Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області призначити адвоката для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_7 (Т. 2, а.п. 104, 105).

На вищеперераховані судові засідання здійснювались виклики свідків, заявлених стороною захисту, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення (Т. 1, а.п. 160, 181, 183, 203, 205, 209, 218, 222, 234, 260). Свідок ОСОБА_12 неодноразово з`являвся у судові засідання, однак його допит був неможливий через неявку у судове засідання сторони захисту, яка ініціювала його виклик.

Отже, судом були вжиті всі заходи для допиту заявлених адвокатом свідків.

Натомість, сторона захисту жодним чином не сприяла допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в тому числі своєю процесуальною поведінкою, яка виражалась у систематичній неявці до суду.

А тому, враховуючи вищевказане, тривалий час розгляду даного кримінального провадження, понад рік, вжиті всі можливі заходи для допиту свідків, з метою дотримання розумних строків його розгляду, судом було обґрунтовано прийнято рішення про необхідність закінчення судового розгляду та прийняття рішення на підставі наявних у справі доказів, досліджених безпосередньо у судових засіданнях та показань потерпілого, свідків, допитаних судом.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 є неналежним потерпілим у цьому кримінальному провадженні, враховуючи таке.

Стаття 289 КК України передбачає відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що саме ОСОБА_10 був користувачем викраденого ОСОБА_7 автомобіля, мав на нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.к.п. 47).

Крім того, саме ОСОБА_10 3 листопада 2019 року звернувся із заявою до поліції про притягнення до відповідальності ОСОБА_7 , який незаконно заволодів його автомобілем ВАЗ-2105 та завдав йому матеріальної шкоди (а.к.п. 13, 14).

Будь-яких заяв чи клопотань від власника цього транспортного засобу, згідно технічної документації, про визнання його потерпілим чи про завдання йому шкоди цим кримінальним правопорушенням, не надходило.

До того ж, обвинувачений сприймав потерпілого як належного користувача та добровільно відшкодував йому завдану своїми неправомірними діями шкоду.

Щодо посилання захисника на те, що автомобіль перебував у спільному користуванні подружжя ОСОБА_15 , а тому суд не мав права визнавати потерпілим лише ОСОБА_10 , то слід зазначити наступне.

У матеріалах кримінального провадження міститься заява ОСОБА_13 , адресована слідчому СВ Дунаєвецького ВП, відповідно до якої остання просила не визнавати її потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки будь-якої шкоди їй не завдано. Автомобіль хоча і є спільно нажитим майном, але придбаний лише за особисті кошти ОСОБА_10 . Претензій ні до кого не має (а.к.п. 117).

Отже, будь-яких правових підстав визнавати потерпілою ОСОБА_13 ні в органу досудового розслідування, ні у суду не було.

Тому, саме ОСОБА_10 є потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, не відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам справи та даним звукозапису судового засідання твердження захисника про те, що потерпілий ОСОБА_10 , відповідаючи на запитання прокурора у суді першої інстанції, повідомив, що того дня дав дозвіл ОСОБА_7 на керування автомобілем, виходячи з наступного.

Так, у судовому засіданні 24 січня 2020 року, потерпілий ОСОБА_10 у присутності обвинуваченого та його захисника, показав, що точно не пам`ятає чи просив ОСОБА_7 3 листопада 2019 року у нього автомобіль. Однак, у момент, коли він ним незаконно заволодів, дозволу на керування транспортним засобом не надавав. Крім того, зазначив, що того дня він би точно не дозволив обвинуваченому їздити на його автомобілі, оскільки останній був у стані алкогольного сп`яніння. Зазначене підтверджується даними журналу та звукозаписів судового засідання від 24 січня 2020 року (Т. 1, а.п. 88-96, задній форзац).

У судовому засіданні 14 грудня 2020 року, потерпілий ОСОБА_10 , відповідаючи на запитання прокурора повідомив, що дійсно 3 листопада 2019 року ще до того, як вони почали розпивати спиртні напої, він казав ОСОБА_7 , що дозволить пізніше поїздити, однак, у той момент, коли останній заволодів транспортним засобом, такого дозволу він не давав (Т. 2, а.п. 19-20, задній форзац Т. 1).

Такі показання потерпілого повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила, що у момент, коли ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем, то дозволу на це останній ні в кого не запитував. Крім того, остання показала, що раніше дозволяли ОСОБА_7 керувати їх автомобілями. Однак, самостійно обвинувачений ніколи не брав автомобіля і сам ним не керував.

Твердження ж сторони захисту про те, що прокурором не доведено обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, суперечить наявним у матеріалах кримінального провадження доказам.

Так, даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 265, складеному лікарем Дунаєвецької ЦРЛ о 16 год. 54 хв. 3 листопада 2019 року, підтверджується, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.к.п. 45).

Безпідставними є доводи захисника і про те, що суд не надав обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово, оскільки такі не грунтуються га наявних у матеріалах провадження доказах.

Так, у судовому засіданні 14 вересня 2021 року головуючий суддя на виконання вимог ст. 365 КПК України надав обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово. Однак останній на таку пропозицію відповів: «Я відмовляюсь давати останнє слово. Не хочу» (06:53 хв. судового засідання), що підтверджується даними звукозаписів та журналу судового засідання від 14 вересня 2021 року (Т. 2, а.п. 122, задній форзац).

Отже, обвинувачений, якому було надано останнє слово, не скористався своїм правом на нього.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, то таке відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, тривалий час ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, що свідчить про стійкість його злочинних намірів, відсутність каяття та небажання стати на шлях виправлення.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 місцевим судом правильно встановлено відшкодування потерпілому завданих збитків, наявність сім`ї та на утриманні малолітньої дитини.

Суд обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом правильно враховано досудову доповідь, складену Городоцьким РС філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області, відповідно до якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як високий, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній (Т. 1, а.п. 79-80).

А тому, доводи захисника про те, що судом не враховано думку потерпілого, який просив не карати обвинуваченого, оскільки матеріальну шкоду останній відшкодував йому в повному обсязі, а також досудову доповідь, спростовуються змістом оскаржуваного рішення.

Щодо думки потерпілого про покарання, то така не є визначальною для суду при визначенні його виду та міри.

За таких обставин, беручи до уваги характер діяння, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, який не розкаявся, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України.

Колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання. Вважає, що саме така міра покарання буде справедливою, необхідною та достатньою для попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому. Таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування, як того просить апелянт відсутні.

А тому, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3