ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1162/22 Справа № 205/4262/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, офіційно працевлаштованого на посаді водія в ТОВ «ВП «Агроінвест-т», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2022 року клопотання слідчого СВ ВП №3 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_5 , було задоволено частково.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із забороною залишати житло з 20.00 год. до 6.00 год. щоденно, до 14 вересня 2022 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що докази у їх сукупності дають всі підстави стверджувати про обґрунтованість пред`явленої в межах даного кримінального провадження підозри ОСОБА_7 . Фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої останньому підозри, що обумовлює законодавчо передбачену можливість застосування до нього запобіжного заходу.
Також слідчий суддя прийшов до висновку про доведеність ризиків переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та потерпілого. Однак визнав недоведеним ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати сліди скоєння кримінального правопорушення з метою унеможливлення збирання зазначених доказів стороною обвинувачення, оскільки слідчий під час розгляду клопотання зазначив, що на теперішній час органом досудового слідства зібранні достатньо доказів для доведеності вини ОСОБА_7 , в тому числі встановлено знаряддя вчинення злочину (ніж) та інші речові докази, щодо яких планується здійснення експертизи.
Разом з цим, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою щодо ОСОБА_7 для запобігання встановленим ризикам, оскільки в ході розгляду клопотання було встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, за яким останній зареєстрований та проживає тривалий час, постійне місце роботи, позитивну характеристику.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2022 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вказаній ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та обрати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відмова в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити виконання підозрюваним належним чином покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Також прокурор зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги, що кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , вчинене ним в стані сильного алкогольного сп`яніння, при цьому, під час допиту в якості підозрюваного ОСОБА_9 відмовився надавати показання на підставі ст. 63 Конституції України, а під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваний зазначив, що вину у вчиненні інкримінованого йому злочину він визнає та разом з тим не зміг пояснити ані механізму спричиненого потерпілому тілесного ушкодження, ані мотивів свого діяння.
Крім того, апелянт вказує, що досудове розслідування триває, на даний час не проведені, окрім іншого, слідчі експерименти за участю потерпілого та підозрюваного, на підставі яких будуть призначені судово - медичні експертизи, а тому, враховуючи дружні відносини між потерпілим і підозрюваним та іншими свідками, та те, що вони проживають в сусідніх квартирах, вважає, що існує ризик впливу на них зі сторони підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав за викладених у ній підстав, підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 ці вимоги закону були дотримані.
Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді стосовно доведеності стороною обвинувачення підтвердження ризиків щодо можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки підозрюваний ОСОБА_10 вчинив злочин відносно свого знайомого і з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене може незаконно впливати на нього та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показів в суді з метою уникнення кримінальної відповідальності. Разом з цим, слідчий суддя цілком обгрунтовано, на думку апеляційного суду, визнав недостатньою вагомість зазначених ризиків для застосування до останнього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 саме цього виключного запобіжного заходу колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення щодо останнього ризиків, з числа передбачених ст. 177 КПК України, лише у такий спосіб. До того ж, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
На думку колегії суддів слідчий суддя при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно зі ст.178 КПК України, зокрема особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та роботи, що свідчить про міцність соціальних зв`язків останнього.
Отже, всі обставини, враховані судом першої інстанції та дослідженні в апеляційному порядку, у сукупності дають достатні підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього. При цьому апеляційним судом приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявних щодо ОСОБА_7 ризиків, а тому апеляційні вимоги прокурора стосовно необхідності застосування щодо останнього виключно найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є в даному випадку необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою, а подана на неї апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3