Провадження №11-кп/801/1027/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2022 р. за № 0000099,
якою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18.11.2022 включно, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Вінницького міського суду Вінницької області з Вінницької обласної прокуратури 19.08.2022 року надійшло кримінальне провадження № 0000099 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України.
Прокурор ОСОБА_6 вважає за можливе призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Крім цього, прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання, в якому просив суд продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні в тому числі особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки, ризики, передбачені КПК України, не зникли, обставини не змінилися. Тобто існують ризики, що перебуваючи на волі обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, впливати на свідків та продовжити злочинну діяльність, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акту у даному кримінальному провадженні прокурору, мотивуючи тим, що акт не відповідає вимогам КПК України. Так, в обвинувальному акті викладені одні і ті ж самі обставини кримінального правопорушення, які кваліфіковані за різними статтями КК України. Таким чином, на думку захисту, ОСОБА_7 двічі притягається до юридичної відповідальності за окремими статтями. Крім цього, в обвинувальному акті не вказаний час та місце скоєння злочину, не зазначений мотив, зміст і спрямованість умислу обвинуваченого, а також не конкретизоване обвинувачення. За таких обставин, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Також, захисник ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу його підзахисному, мотивуючи це тим, що наявність ризиків прокурором доведена не було. Захисник вважає, що ОСОБА_7 слід змінити запобіжний захід на домашній арешт в нічну пору доби.
Крім цього, захисник ОСОБА_8 просив суд, в разі якщо суд прийде до висновку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, розглядати кримінальне провадження судом колегіально.
Обвинувачений ОСОБА_7 суду повідомив, що він не погоджується з клопотанням свого захисника про повернення обвинувального акту прокурору, просив суд призначити судовий розгляд даного кримінального провадження.
Також обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив звільнити його з-під варти.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника з приводу розгляду кримінального провадження колегіальним складом суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року в клопотанні захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору відмовлено.
Призначено судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області в складі колегії суддів на підставі обвинувального акту, згідно з яким ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України, на 10:30 год. 27.09.2022 року в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, зал судових засідань № 10, у відкритому судовому засіданні. У судове засідання вирішено викликати сторін кримінального провадження.
Клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 20.09.2022 року до 18.11.2022 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В поданій апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2022 в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, з 22:00 до 07:00 години, із визначенням помірного розміру застави.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення в цій частині є незаконним, необґрунтованим, винесеним без урахування обставин зазначених в статті 177, 178, 1182, 184, 199 КПК України.

Судом належним чином не досліджено та ненадана правова оцінка повідомленій підозрі особі, підозрюваного ОСОБА_7 , та доказам в даному кримінальному провадженні, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про необхідність в задоволенні клопотання прокурора, без визначення застави. На думку захисту прокурор в судовому засіданні не довів наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.

Також сам факт тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник звернув увагу суду на те, що органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів того, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення (злочин) за ознаками ч.2 ст.110, ч.1 ст.111 КК України, є необґрунтованою.

Крім того, судом не враховано те, що ОСОБА_7 11.07.2022 року добровільно з`явився на виклик слідчого, тим самим підтвердив свою належну процесуальну поведінку, на місці затримання опір не чинив та не намагався втекти, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має батьків, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації в м. Житомир та місце проживання в м. Києві, до затримання працював.

Також сторона захисту вважає, що у разі залишення запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, з урахуванням особи останнього, матеріального та сімейного стану, відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України визначити помірний розмір застави для працездатних осіб, який достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним щодо її внесення.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника не підтримав, просив залишити її без задоволення, так як захисник звернувся з даною скаргою без його згоди.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на наявність ризиків, передбачених КПК України, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника, самого обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до Вінницького міського суду Вінницької області з Вінницької обласної прокуратури 19.08.2022 року для розгляду надійшло кримінальне провадження № 0000099 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 111 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор у кримінальному провадженні-прокурор відділу обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з клопотанням щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Клопотання мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину (проти основ національної безпеки), який становить значну суспільну небезпеку, санкція передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 12 років з конфіскацією майна. На даний час обставини та ризики зазначені у ст.177 КПК України, які стали підставою застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати, зокрема:

-розуміючи суть пред`явленого обвинувачення та сукупність здобутих доказів, які підтверджують його вину, а також тяжкість призначеного покарання за вказані кримінальні правопорушення, перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України);

-може вплинути на свідків та інших осіб, причетних до вчинення даних кримінальних правопорушень, з метою зміни, спотворення їх майбутніх показань у ході судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України);

Здійснював протиправну діяльність протягом тривалого часу, що свідчить про наявний обґрунтований ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Також в своєму клопотанні прокурор вказав, щодо відсутності будь яких обґрунтувань, доказів та документів, які б свідчили про припинення ризиків, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, які б стали підставою для скасування чи зміни обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

В обґрунтування прийнятого рішення в частинні продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав, що обвинуваченому ОСОБА_7 під час досудового розслідування слідчим суддею обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, жодного доказу про зникнення цих ризиків суду не надано, судовий розгляд ще не розпочато, тому на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачав. ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні в тому числі умисного особливо тяжкого злочину, за який в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Таким чином, суд переконаний, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Також суд першої інстанції враховуючи, що в Україні триває воєнний стан, який був запроваджений в зв`язку із збройною агресією з боку Росії проти України, частина територій України перебуває під тимчасовою окупацією, що полегшує переховування осіб, підозрюваних у вчиненні кримінальних правопорушень , вважав, що саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
За змістом кримінального процесуального закону ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо наявності на його думку підстав для скасування ухвали суду щодо продовженого відносно його підзахисного судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту в певний період доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, вчинених проти основ національної безпеки, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому колегія суддів, враховуючи наявність в останнього постійного місця реєстрації в м. Житомир та проживання в м. Києві, міцних соціальних зв`язків, про що зазначив захисник у свої апеляційній скарзі, вважає, що вказане не є безумовними підставами для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки дані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
На думку колегії суддів доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки його підзахисного є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.
Колегія суддів вважає, що продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої позиції захисника та обвинуваченого в судовому засіданні суду першої інстанції, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода захисника на залишення ОСОБА_7 певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на позицію самого обвинуваченого в ході розгляду апеляційної скарги захисника, яку ним підтримано не було, а також висловлено бажання щодо продовження йому обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду захисником надані не були.

При цьому слід зазначити, що в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на можливе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, оскільки відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, даних про особу обвинуваченого.

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення обвинуваченим злочинів проти основ національної безпеки України протягом тривалого часу з 2014 року, продовжуючи в умовах воєнного стану, під час збройної агресії РФ проти України, а також на те, що судовий розгляд у даному провадженні не розпочато і ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказане дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції щодо продовження судового слідства та відсутність доказів щодо зменшення ризиків у вказаному кримінальному провадженні, необхідність в дослідженні письмових доказів.

Інші доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі, підлягають ретельній перевірці під час судового розгляду по суті. Суд на даній стадії розгляду провадження не може надавати оцінку будь-яким доказам, у тому числі щодо наявності чи відсутності вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, а також наявність складу інкримінованих йому злочинів, тому твердження захисника щодо цього, колегією суддів не розглядаються.
Також неспроможними є доводи захисника щодо не визначення ОСОБА_7 при вирішенні судом питання продовження строків тримання під вартою помірного розміру застави, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.336, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2022 р. за № 0000099 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 18.11.2022 включно, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.1 ст.111 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4