КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/542/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.10.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 серпня 2022 року у межах кримінального провадження № 0001410 від 08.06.2022 стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 22 жовтня 2022 року включно.

ВСТАНОВИЛА:
У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України /ЄУН 404/3668/22/

У межах даного кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , строк дії раніше обраного запобіжного заходу стосовно якого у вигляді тримання під вартою спливає 27 серпня 2022 року.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який є багаторазово судимим і стосовно якого на розгляді інших місцевих судів перебувають обвинувальні акти за його обвинуваченням.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений ОСОБА_8 , оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Судове рішення є незаконним та необґрунтованим, не досліджено обставин можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Відсутні докази, що він буде переховуватись від досудового розслідування та/або суду, чинитиме вплив на потерпілого, свідків.

Не надано оцінку всім ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і не доведено, що вони існують.

Вважає можливим застосування стосовно нього цілодобового домашнього арешту, вказавши на міцні соціальні зв`язки, наявність дружини та малолітньої дитини, позитивні характеристики його особи, також його матір, яка мешкає у м. Кривий Ріг, надала згоду на його відбування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по місцю її проживання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку захисту на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як убачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України.

Згідно із ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Розумність строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, переконливості аргументів заявника, викладених у клопотанні про звільнення; продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (справа «Харченко проти України»).

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).
У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Вимог закону місцевий суд дотримався.
Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні тримається під вартою з 29 червня 2022 року; у справі наразі розпочато судове слідство, оскільки, як слідує з наданих матеріалів, ухвалою суду першої інстанції 22 серпня 2022 року у підготовчому судовому засіданні постановлено призначити судовий розгляд обвинувального акту на 29 вересня 2022 року.
Строк тримання під вартою обвинуваченого не перевищує розумного, не перебуває за межами розумних строків.
При цьому слід враховувати, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, що відносяться до категорії кримінальних проступків, а також і тяжкого злочину (умисного, корисливого).

Покарання за вчинення тяжчого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до восьми років.

ОСОБА_8 , є особою молодого віку, безробітний, не навчається, по місцю реєстрації не проживає, неодружений, мешкає зі співмешканкою із якою має спільну малолітню дитину.

Усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, ОСОБА_8 , із зареєстрованим місцем проживання в іншій області, без міцних соціальних зв`язків, має можливість виїхати до іншого, області, може переховуватись від суду.
Слід взяти до уваги, що ОСОБА_8 багаторазово судимий: вироком 14 грудня 2009 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять днів, вироком 26 березня 2014 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, вироком 13 квітня 2016 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць, вироком 15 червня 2017 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, вироком 08 серпня 2017 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки п`ять місяців, вироком 13 серпня 2019 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України (у співучасті з іншою особою) до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, вироком 26 вересня 2019 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць.
Судимості не зняті й непогашені у встановленому законом порядку.
Судимий ОСОБА_8 , як те встановлено, за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, серед яких тяжкі.

Сукупно означене свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до протиправної, асоціальної поведінки, нехтування принципу мирного володіння майном, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, - до незаконного збагачення за рахунок чужого майна.
Обвинувачений ОСОБА_8 виявляє стійке бажання не ставати на шлях виправлення, вочевидь, представляє суспільну небезпеку, оскільки, зважаючи на кількість судимостей за однорідні злочини, можливо стверджувати про високі ризики вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень у разі обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.
Відтак, беручи до уваги наведене, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , інші наведені обставини, є підстави вважати наявними ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.
Доводи про наявність сім`ї, постійного місця проживання у обвинуваченого як гарантію дотримання ним належної поведінки не відповідають дійсності.
Зважаючи на зазначене вище, обвинувачений не проживає постійно по місцю реєстрації, наявність місця реєстрації, сім`ї та інші подібні фактори, як встановлено вище, не є стримуючим фактором для ОСОБА_8 від вчинення злочинних діянь.
Більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не спроможні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 й дотримання ним своїх процесуальних обов`язків.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 серпня 2022 року у межах кримінального провадження № 0001410 від 08.06.2022 стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 22 жовтня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4