Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 вересня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження №0000649 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березівка Корецького району Рівненської області, громадянина України, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , із середньою загальною освітою, раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 травня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, і призначено покарання:

за ч.2 ст.185 КК України два роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України один рік позбавлення волі. Згідно ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим за попереднім вироком Корецького районного суду Рівненської області від 08 вересня 2021 року, остаточне покарання призначено - п`ять років і один місяць позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 1621 грн. 62 коп. процесуальних витрат на залучення експертів для проведення судових товарознавчих експертиз та вирішено питання щодо речових доказів.

Як визнав доведеним суд, близько 18 год. 31 січня 2020 року ОСОБА_6 , перебуваючи на автовокзалі, що по АДРЕСА_2 , діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Xioami redmi 8» вартістю 3557,60 грн, належний ОСОБА_8

25 липня 2020 року біля 11 год. 40 хв. ОСОБА_6 , знаходячись на території АЗС ОККО №6 біля ресторану «ALA MINUTE», що по вул. Рівненській 1 в с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з сумки ОСОБА_9 , яка знаходилася в службовому приміщенні вищезазначеного ресторану, мобільний телефон марки «Honor 10 Life Sapphire blue» вартістю 3774 грн. та гаманець з банківськими картками потерпілої.

В цей же день о 12 год. 10 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Рівне на вул. Соборній 67д, використовуючи банкомат ПАТ «ПРИВАТБАНК» CAR03720, змінивши пароль за допомогою викраденого у ОСОБА_9 телефону, шляхом проведення транзакції з використанням банківської картки ПАТ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_9 , таємно викрав її кошти в сумі 800 грн.

25 липня 2020 року близько 13 год. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину «Експерт», що в ТЦ «Ліон» за адресою: м. Рівне вул. Соборна буд. 192, діючи повторно, за допомогою наявної у викраденій банківській карті № НОМЕР_2 АТ «ОТП БАНК» ОСОБА_9 функції PayPass, що не потребує введення пароля при розрахунку, придбав через термінал товарно-матеріальні цінності, викравши з рахунку потерпілої 707 грн.

24 червня 2021 року біля 10 год. 30 хв. ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в приміщенні супермаркету «НАШ КРАЙ» ТзОВ «ОЛАНД ГРУП», що на пр. Генерала Безручка 5 в м. Рівне, скориставшись відсутністю спостереження за ним зі сторони персоналу, шляхом вільного доступу, намагався таємно викрасти належне ТзОВ «ОЛАНД ГРУП» майно продукти харчування та шкарпеткові вироби на суму 399,41 грн, яке помістив у пакет і пройшов через касу без оплати, однак при виході із супермаркету був зупинений співробітниками торгівельного закладу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого, доведеність своєї вини та правильність кваліфікації дій, вважає призначене йому покарання надто суворим. Зазначає, що судом не взято до уваги його щире розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_8 і ТзОВ «Оланд Груп». Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 травня 2022 року в частині призначеного покарання змінити, застосувавши щодо нього положення статті 69 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора, яка вважає вирок законним, обгрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження апелянта про призначення надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.
При обранні покарання ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, пом`якшуючі покарання обставини та обставину, що його обтяжує, і призначив йому за вчинене покарання у виді позбавлення волі, максимально наближене до мінімальної межі, передбачене санкціями ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 15 , ч.2 ст. 185 КК України КК України, у виді двох років позбавлення волі, яке, з врахуванням системності характеру неправомірних дій ОСОБА_6 , не можна вважати надто суворим.
Правомірно, виходячи з вимог ч.4 ст. 70 КК України, визначено ОСОБА_6 і остаточне покарання з врахуванням вироку Корецького районного суду Рівненської області від 08 вересня 2021 року.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, а також підстав застосування положень ст.69 КК України, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3