В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №30001524 від 10 грудня 2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, м. Ужгород, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей (зі слів), раніше засудженого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021, який набрав законної сили 04.11.2021, за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, систематично не виконував встановлені ст. 37 КВК України обов`язки щодо відбування призначеного йому вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, а саме: додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт при наступних обставинах:
15.11.2021 року на виконання до Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» надійшло розпорядження та вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 року відносно засудженого ОСОБА_4 . Того ж дня 15.11.2021 року з метою постановки на облік вищезазначеного громадянина працівником пробації був направлений виклик, в якому днем явки було вказано 24.11.2021 року.
17.11.2021 року засуджений ОСОБА_4 з`явився до Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області, де був поставлений на облік, а також ознайомлений про необхідність відбування покарання у виді 200 годин громадських робіт, одночасно він надав анкетні дані, від нього була відібрана підписка, розписка та проведена профілактична бесіда. Того ж дня ОСОБА_4 отримав направлення до КП «УККП» та повинен був приступити до відпрацювання громадських робіт з 22.11.2021 року. Засуджений ОСОБА_4 зателефонував до Ужгородського РВ та повідомив, що на відпрацювання призначеного покарання у виді 200 год громадських робіт до КІІ «УККП» він не з`явився, оскільки занедужав та зобов`язався надати відповідну довідку.
23.11.2021 року також надійшло повідомлення з КП «УККП», що засуджений ОСОБА_4 не приступив до відбування громадських робіт, посилаючись на те, що хворіє.
29.11.2021 року ОСОБА_4 з`явився до Ужгородського РВ та надав пояснення, у якому власноручно зазначив, що відповідну довідку він падати не може, оскільки до лікаря не звертався, а лікувався самостійно. По даному факту засудженому було винесено застереження у вигляді попередження про притягнення до кримінальної відповідальності.
01.12.2021 року надійшло повідомлення з КП «УККП» про те, що засуджений ОСОБА_4 , починаючи з 30.11.2021 року не з`являється на відпрацювання призначеного покарання у виді 200 годин з невідомих причин. Того ж дня, а саме: 01.12.2021 року засудженому ОСОБА_4 був надісланий виклик поштою з метою з`ясувати причини невиходу на відпрацювання громадських робіт. Днем явки було 09.12.2021 року.
07.12.2021 року від ОСОБА_4 було відібрано пояснення, якому останній власноручно зазначив, що не з`являвся на відпрацювання з 30.11.2021 року за станом здоров`я, однак до лікаря не звертався та підтверджуючих документів не надав.
У подальшому ОСОБА_4 продовжував і надалі порушувати порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, що підтверджується листом КП «УККП» Ужгородської міської ради від 23.11.2021 та 01.12.2021 року про те, що ОСОБА_4 не приступив до відбування громадських робіт.
Станом на 17.03.2022 засуджений ОСОБА_4 відпрацював призначене покарання у виді 200 годин громадських робіт на КП «УККП» Ужгородської міської ради та знятий з обліку Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області.
Отже, ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, а саме: ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення (проступку), викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що був повідомлений про умови та порядок відбування покарання у виді громадських робіт, отримав направлення на їх відбування, однак за станом здоров`я не міг виконувати ту роботу, яка йому пропонувалась. Про це письмових заяв до органу пробації не подавав, про зміну місця відбування покарання або виду робіт не клопотав, медичних документів про стан здоров`я не подавав. На момент розгляду даного кримінального провадження вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 виконаний повністю.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд урахувати, що обвинувачений визнавав себе винуватим як на стадії досудового розслідування так і визнає свою винуватість і наразі. У зв`язку з чим просив призначити його підзахисному покарання, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі із звільненням його підзахисного від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Тож, беручи до уваги, що прокурор та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризує особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст.389 КК України, а саме: ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), визнав повністю, у вчиненому щиро каявся, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування визнавав свою винуватість, у зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_4 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення), а отже підставою для врахування її як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора, уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, яка вказана в обвинувальному акті.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення (проступку), конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення (проступку).

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), його вид та суспільну небезпечність; наслідки вчинення кримінального правопорушення (проступку).

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорій кримінальних проступків, суспільної небезпеки скоєного, даних щодо особи обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) визнав, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (зі слів), на момент ухвалення вироку повністю відбув покарання, призначене вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021, суд вважає за пропорційне призначити покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі на строк в межах санкції ч.2 ст. 389 КК України із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 підлягають покладенню обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому суд при призначенні покарання врахував, що обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2021 за ч. 1 ст. 190 КК України та йому було призначено покарання у вигляді громадських робіт строком 200 годин. Вказане покарання обвинувачений ОСОБА_4 відбув повністю та був знятий з обліку Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області, а тому суд при призначенні покарання не застосовує вимоги ст. 71 КК України.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Запобіжний захід не застосовувався. Процесуальні витрати, речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 377, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності зі ст. 75 ч. 1, 3 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 ( один ) рік.
На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_6