Справа № 161/3524/22 Провадження № 11-кп/802/515/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпра, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, неодружений, раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 29.01.2021 по відбуттю покарання,
засуджений за ч.3 ст.187 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, залишено до вступи вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів з дня ухвалення вироку, тобто до 05.06.2022.
Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та цивільний позов.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 28 січня 2022 року близько 13.30 год., умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проник до квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, перебуваючи у ній, шляхом ривка, відкрито заволодів грошовими коштами останньої у розмірі 10 000 доларів США, що на момент вчинення злочину, відповідно до курсу НБУ, становило 289 879 гривень, та в подальшому, з метою утримання викраденого майна, наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками рук по голові, спричинивши наступні тілесні ушкодження: масивний синець з забоєм м`яких тканин лівої половини обличчя, який згідно висновку судово-медичної експертизи №50 від 31.01.2022 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синець на передвушній ділянці зліва, який згідно цього ж висновку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, заподіявши потерпілій майнової шкоди на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням в житло, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України.
В поданій апеляційній скарзі з доповненням обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, оскільки висновок суду про доведеність вини за ч.3 ст.187 КК України не ґрунтується на доказах. Просить вирок суду скасувати та кваліфікувати його дії за ч.2 ст.186 КК України, призначивши мінімальне покарання за даною статтею.

В поданій спільній апеляційній скарзі ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 , вважають вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого необґрунтованим. Посилаються на те, що згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілій спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, при цьому у висновку не вказано про заподіяння тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та здоров`я потерпілої. Просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_8 перекваліфікувати з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг з доповненнями, обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримували та просили скасувати вирок суду та змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечував апеляційні скарги і просив вирок суду залишити без змін, міркування потерпілої, яка вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 має нести покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції фактично дотримані.
Так, згідно положень статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням в житло, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
Спростовуючи доводи обвинуваченого і захисника в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, зокрема вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, місцевий суд навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне. Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України кваліфіковано правильно.
Доводи апелянтів про недоведеність такої кваліфікуючої ознаки розбою як проникнення в житло, на переконання апеляційного суду, є неспроможними, так як спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, потерпіла в суді першої інстанції показала, що «…28 січня 2022 року близько обіду на стаціонарний телефон подзвонив незнайомий чоловік, представився лікарем та повідомив, що син попав у лікарню і у нього перебиті ноги, йому ніби-то терміново потрібна операція, яку будуть проводити у Рівненській приватній лікарні. Повідомив, що потрібно буде написати заяву про дозвіл на проведення операції, тому вона взяла мобільний телефон (напевно на нього він передзвонив повторно, вона не пам`ятає) і почала писати під диктовку якісь заяви. Під час розмови чоловік повідомив, що на операцію потрібно кошти, на що вона повідомила, що має 10 000 доларів США, тоді той сказав передати їх чоловіку, який прийде до неї. Вона продиктувала свої дані, в тому числі адресу. І тоді, буквально через 5 хвилин у двері постукали, відчинивши - побачила раніше незнайомого чоловіка ( ОСОБА_8 ), який повідомив, що прийшов за грошима…».
Вказані обставини проникнення ОСОБА_8 до свого житла потерпіла повністю підтвердила під час апеляційного розгляду.
Крім того, під час огляду місця події від 28.01.2022 було оглянуто місце вчинення злочину квартиру в АДРЕСА_2 . Де було виявлено та вилучено: з коридору змиви речовини бурого кольору; сліди рук та долоні; окуляри та мобільний телефон, які не належать потерпілій; змиви з мобільного телефону та аркуш паперу з розпискою на ньому.
Вказані речі постановою слідчого від 30.01.2022 визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.
З протоколу затримання ОСОБА_8 убачається, що в нього під час особистого обшуку було виявлено і вилучено в тому числі 95 штук купюр номіналом «100 доларів США». Дані кошти також визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.
Висновком експерта №СЕ-19/103-22/1647-ПЧ від 23.02.2022, що текст письмової розписки, вилученої під час огляду місця події у квартирі потерпілої ОСОБА_9 , виконаний ОСОБА_8 ..
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 (справа 569/1111/16-к), крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають ряд спільних кваліфікуючих ознак. У зв`язку з цим необхідно дотримуватися однакового підходу при кримінально-правовій кваліфікації крадіжки, грабежу та розбою, в тому числі й при інкримінуванні кваліфікуючих ознак, зокрема проникнення.
Проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила в житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» у складі кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність в особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_8 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення, апеляційний суд враховує, що в судовому засіданні суду першої інстанції останній не заперечував, що він опинився на території домоволодіння потерпілої шляхом обману, представився іншою особою.
З врахуванням вказаних показань, вторгнення обвинуваченого до квартири було незаконним за ознакою «проникнення до житла».
Посилання обвинуваченого та його захисника на відсутність доказів, які б підтверджували заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів з огляду на таке.
Під час судового розгляду та в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що після розмови з чоловіком, який представився лікарем, приблизно за 5 хвилин до неї постукав, як виявилось пізніше ОСОБА_8 , який сказав, що прийшов за грошима. Далі він сів біля столу, де перерахувавши гроші, почав писати розписку. Вона взявши гроші у руку, попросила його показати свої документи. Однак, ОСОБА_8 документів їй не показав, а вирвав із її руки гроші, після чого вдарив її кулаком в обличчя. Коли вона почала кричати, то ОСОБА_8 вдарив її вдруге та втік із помешкання із грошима.
Під час проведення впізнання 29.01.2022 потерпіла впізнала серед пред`явлених їй осіб ОСОБА_8 та вказала, що саме він вчинив щодо неї злочин.
Розбій (ст.187 КК України) належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).
З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.
Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання. При цьому фізичне насильство може полягати у протиправному впливі не лише на зовнішні частини тіла потерпілого (механічне їх травмування), а й внутрішні (отруєння), а також в інших діях насильницького характеру, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я потерпілого (насильницьке тримання його в небезпечних для життя та здоров`я умовах).
Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй різного ступеню тілесних ушкоджень, а також інші насильницькі дії, які не призвели до певних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).
Згідно висновку експерта №50 від 31.01.2022, під час огляду у гр. ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження: масивний синець з забоєм м`яких частин лівої половини обличчя, синець на передвушній ділянці зліва з переходом на ліву вушну раковину. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів (предмету), більш детальна характеристика яких не відобразилась в морфології ушкоджень, цілком можливо в час вказаний підекспертною та в постанові. За ступенем тяжкості масивний синець з забоєм м`яких частин лівої половини обличчя відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 6 діб, решта тілесних ушкоджень до категорії легких тілесних ушкоджень (а.м.к.п.17).
Пункт 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» передбачає, що небезпечним для життя чи здоров`я насильством у розумінні статті 187 КК є умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Таким чином, заподіяння потерпілій декількох ударів кулаками рук по голові, внаслідок яких їй було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вважаються такими, які небезпечні для життя чи здоров`я, що в свою чергу кваліфікуються за статтею 187 КК України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у житло, у зв`язку з чим доводи обвинуваченого та його захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого є необґрунтованими.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
Таким чином, сукупність досліджених місцевим судом доказів та роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 повністю спростовують доводи апеляційних скарг про можливість перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.3 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом обґрунтовано і вмотивовано віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Також місцевим судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання, де проживає разом з матір`ю яка є особою похилого віку, яка хворіє та потребує стороннього догляду (зі слів останнього), потерпілій збитки не відшкодував, вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, визнав частково, зі слів розкаявся, однак суд обґрунтовано не відніс такі слова до щирого каяття, вважаючи їх сказаними лише для пом`якшення міри покарання, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, при цьому, щоразу відбував реальні міри покарання, незадовго після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний злочин, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе виключно в ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч.3 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
Враховуючи усі вищенаведені обставини, призначене ОСОБА_8 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах сторони захисту.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_8 з мотивів, викладених в апеляційних скаргах сторони захисту, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді