Справа № 461/2318/22
Провадження № 1-кс/461/1688/22
18.05.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на постанову слідчого,
адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування, в якій просить:
- поновити строк звернення до слідчого судді з даною скаргою;
Подану скаргу адвокат мотивує тим, що ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, він прийшов до висновку, що оскаржувана ним постанова є незаконною.
Вказує, що наведені доводи, зокрема підтверджуються долученою ним до скарги ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду від 05.05.2022 року, згідно якої встановлено відсутність даних про ухилення підозрюваного від явки до органу досудового розслідування.
Крім того, захисник вважає, що підстав для оголошення розшуку підозрюваного не було, оскільки останній не ухилявся від явки до органів досудового розслідування та не переховувався від них. Також, захисник вказує на неналежне скерування викликів та повідомлень ОСОБА_6 та недотримання процедури вручення та оголошення підозри.
Відтак, скаржник вважає, що оскаржувана постанова порушує права підозрюваного ОСОБА_6 , суперечить вимогам КПК України, а тому просить її скасувати та задовольнити скаргу.
Скаржник у судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів наведених у ній.
Прокурор та слідчий у судовому засіданні, кожен окремо, скаргу заперечили з мотивів безпідставності. Додатково вказали, що оскаржувана постанова відповідає вимогам КПК, а прокурор 03.03.2022 року мав законні підстави для винесення рішення про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Отже, оцінюючи доводи скаржника щодо поважності причин пропуску звернення зі скаргою до слідчого судді, вважаю, що наведені адвокатом причини пропуску такого строку, пов`язані із відсутністю відомостей про наявність оскаржуваного процесуального рішення та ознайомлення з ним під час виконання положень ст. 290 КПК України, є поважними, а тому такий процесуальний строк слід поновити.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Одним з напрямів ефективного функціонування державної влади в Україні є забезпечення законності діяльності органів досудового розслідування, які виходячи з принципу верховенства права, зобов`язані керуватись законом при здійсненні своїх повноважень. Саме тому об`єктивно необхідним є створення надійного і ефективного механізму судового контролю за діяльністю органів досудового розслідування, оскільки саме судовий контроль справедливо вважається найбільш дієвим інструментом забезпечення прав і свобод громадян.
У теоретичному аспекті «судовий контроль» покликаний: забезпечити законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод громадян під час досудового розслідування шляхом ухвалення рішень про застосування заходів кримінально-процесуального примусу, проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, що обмежують конституційні права громадян та розгляду скарг на дії (бездіяльність) та рішення слідчого чи прокурора.
Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
Згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 2 ч. статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема як рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Дана скарга подана захисником в інтересах підозрюваного, тобто належним суб`єктом звернення до слідчого судді .
03.03.2022 заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 , в межах даного кримінального провадження, винесено постанову про зупинення досудового розслідування.
Слід відзначити, що скарга адвоката, зокрема її прохальна частина, містить дані про оскарження постанови слідчого. Натомість в ході судового розгляду встановлено, що адвокат оскаржує саме наведену вище постанову прокурора, а не слідчого, тобто прохальна частина сформульована некоректно.
Крім того, посилаючись на долучення у додатку до скарги копії оскаржуваного процесуального рішення, адвокат даної постанови не долучив, однак така була надана у судовому засіданні слідчим та її копія долучена до матеріалів скарги.
Оцінюючи доводи скарги на предмет законності постанови, виходжу з наступних доводів та мотивів, які наводять на висновки зазначені нижче.
Згідно п. 2 ч. 1 статті 280 КПК України, досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо оголошено в розшук підозрюваного.
Відповідно до положень статті 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.
Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно ч.ч. 1,3,5 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Згідно положень ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.
Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, серед іншого, мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Перевіркою оскаржуваної постанови на предмет її відповідності вищенаведеним положенням чинного законодавства встановлено наступне.
Під час винесення оскаржуваної постанови обставини визначені п. 2 ч. 1 статті 280 КПК України, мали місце, а саме підозрюваний був оголошений у розшук. Так, 03.03.2022 року була чинною постанова прокурора про оголошення в межах даного кримінального провадження підозрюваного ОСОБА_6 у розшук.
В цьому контексті слід відзначити, що 14.04.2022 року ухвалою слідчого судді надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Також, мали місце обставини визначені положеннями статті 281 КПК України, зокрема у органу досудового розслідування та прокурора були відсутні достатні та належні відомості про місцезнаходження підозрюваного. Наведене також доводить той факт, що у органу досудового розслідування були об`єктивні перешкоди у скеруванні підозрюваному виклику слідчого, прокурора та здобутті доказів підтвердження їх отримання.
Разом з тим, надані слідчому судді копії повісток скеровані підозрюваному відповідають вимогам закону встановленим для даного документу. Також встановлено, що такі повістки скеровано підозрюваному неодноразово. Наведене свідчить про те, що до оголошення підозрюваного у розшук слідчий та прокурор вживали заходи щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного.
Оскаржувана постанова відповідає вимогам ч.ч. 1,3,5 статті 110 КПК України, зокрема винесена у випадку, передбаченому КПК України, коли прокурор визнав це за необхідне.
Постанова містить відомості про місце і час її прийняття; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України; зміст прийнятого процесуального рішення; можливість та порядок оскарження постанови.
Також, дана постанова прийнята уповноваженою особою прокурором, в межах повноважень наданих йому законом, зокрема визначених ст. 36 КПК України.
Оцінюючи законність даної постанови, також враховую наступне.
Як наведено вище, відповідно до положень ч.ч. 1,2 статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:
1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;
2) поведінка учасників кримінального провадження;
3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.
Відповідно до норм статті 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Згідно статті 114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Відповідно до положень статті 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Таким чином, на прокурора, як на одного із учасників кримінального провадження, серед інших, покладений обов`язок не допускати невиправданих зволікань у кримінальному провадженні.
Варто також відзначити, що відповідно до положень статті 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить:
1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;
2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене:
1) протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу;
2) протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім;
3) протягом одного місяця - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, якщо особою заявлено клопотання про проведення експертизи у випадку, передбаченому частиною другою статті 298-4 цього Кодексу;
4) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:
1) одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини третьої цієї статті;
2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні нетяжкого злочину;
3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею, крім випадків винесення такої постанови у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.
Загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається:
1) у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим;
2) у провадженнях, які розслідувалися в різні проміжки часу, - шляхом додавання строків досудового розслідування по кожному із таких проваджень, які не пересікаються, в межах строків досудового розслідування злочину, який передбачає найбільш тривалий строк досудового розслідування з урахуванням можливості його продовження, передбаченої частиною другою цієї статті.
Обрахований відповідно до частини четвертої цієї статті загальний строк досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні визначається прокурором, зазначеним у частині четвертій статті 295 цього Кодексу, про що ним виноситься відповідна постанова. У разі необхідності одночасно з обрахуванням загального строку в об`єднаному кримінальному провадженні може бути вирішено питання його продовження.
Наведені положення визначають граничні строки проведення досудового розслідування, дотримання яких повинен контролювати прокурор, здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.
Очевидним є той факт, що складність даного кримінального провадження, поведінка учасників кримінального провадження, відсутність належних та достовірних даних про місце знаходження підозрюваного, зобов`язували прокурора вживати належних заходів у спосіб здійснення своїх повноважень щодо недопущення порушення визначених КПК України строків досудового розслідування.
Встановлені в ході розгляду скарги обставини щодо відсутності у органу досудового розслідування та прокурора відомостей про місце перебування підозрюваного були об`єктивною перешкодою для його належного оповіщення, а це, у свою чергу, є перешкодою для проведення процесуальних дій у строки встановлені законом.
Оцінюючи доводи захисника щодо змісту ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду від 05.05.2022 року, згідно якої встановлено відсутність даних про ухилення підозрюваного від явки до органу досудового розслідування, слід відзначити наступне.
В даній ухвалі зазначено:
«Колегія суддів вважає, що надані слідчим докази доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 203-2, ч. 4 ст. 28 ч.1 ст.203-2 КК України, і таке стверджується доказами, що долучені до клопотання слідчого та були належним чином досліджені слідчим суддею, зокрема….».
Тобто, колегія суддів встановила наявність даних які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у межах даного кримінального провадження.
В свою чергу, у наведеній ухвалі наведено, також наступне:
«Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави не є співмірним існуючим ризикам, та є надто суворим виходячи з обставин кримінального провадження та особи ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, в матеріалах клопотання відсутні належні та допустимі докази того, що останній ухилявся від явки до слідчого, при цьому тривалий час здійснював лікування, що підтверджується наявними у матеріалах справи медичними документами…..»
Отже, наведені доводи та мотиви апеляційного суду вказують на те, що суд враховував та оцінював лише матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу, в той час як прокурор приймаючи оскаржувану захисником постанову повинен враховувати усі матеріали кримінального провадження, зокрема документи які стосуються процесуальної поведінки підозрюваного та його місця знаходження. Так, в ході розгляду скарги встановлено, що станом на день її розгляду матеріали кримінального провадження становлять близько 20 томів.
Більше того, наведений в ухвалі апеляційного суду факт вручення підозри ОСОБА_6 під час затримання 21.04.2022 року, виходячи з того, що дане повідомлення про підозру датоване 21.01.2022 року, додатково вказує на те, що в органу досудового розслідування та прокурора протягом тривалого проміжку часу були об`єктивні перешкоди у своєчасному проведенні відповідних процесуальних дій. В свою чергу, відповідно до наведених вище положень КПК України, момент оголошення підозри та сам факт встановлення особи підозрюваного прямо впливає на порядок обчислення процесуального строку проведення досудового розслідування.
Сам по собі факт перебування підозрюваного на лікуванні, тобто поважності неявки до органу досудового розслідування, за відсутності у матеріалах кримінального провадження достовірних відомостей у слідчого чи прокурора про місце перебування підозрюваного не свідчить про незаконність оскаржуваної постанови.
Разом з тим, в ході розгляду справи не спростовано також і твердження прокурора про те, що підозрюваний неодноразово змінював місце лікування, зокрема в ухвалі апеляційного суду, наданій адвокатом, прямо зазначено, що підозрюваний змінив місце проживання.
Жодних фактів зволікань з боку органу досудового розслідування або прокурора, під час кримінального провадження, в ході розгляду скарги не встановлено.
Необґрунтованим є твердження захисника про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про «здійснення виїздів за адресами, що зазначені у повістках», адже чинний КПК не передбачає таку процесуальну дію як «здійснення виїзду».
Сам факт відсутності у матеріалах кримінального доказів отримання повісток підозрюваним не спростовує того, що такі повістки були скеровані. В свою чергу, чинний КПК України визначає критерії підтвердження факту отримання повісток, натомість норми процесуального закону не визначають обов`язку прокурора чи слідчого скеровувати повістки саме виключно рекомендованою кореспонденцією.
Також, варто відзначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 280 КПК України, досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо:
1) підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком;
2) оголошено в розшук підозрюваного;
2-1) слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування;
3) наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва;
4) наявні об`єктивні обставини, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану.
Отже, законодавець не пов`язує факт зупинення досудового розслідування з обставинами які характеризуються виключно неналежною процесуальною поведінкою підозрюваного.
Так, зокрема досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком, наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва або наявні об`єктивні обставини, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану.
Вказане свідчить про те, що сам по собі факт зупинення досудового розслідування законодавець не визначає обставиною, яка погіршує становище підозрюваного або порушує його права. Більше того, наведені підстави свідчать про те, що вони спрямовані на забезпечення безпосередньої участі підозрюваного у кримінальному провадженні, що є додатковою процесуальною гарантією реалізації стороною захисту процесуальних прав та повноважень.
Наведені доводи та мотиви вказують на те, що під час розгляду скарги не встановлено законних підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Стосовно вимоги скаржника зобов`язати компетентну посадову особу у кримінальному провадженні за №0000041 від 25.01.2022 року вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у даному кримінальному провадженні про дату та час зупинення досудового розслідування 03.03.2022 року, слід відзначити наступне.
Захисник звертаючись з даною вимогою фактично просить слідчого суддю зобов`язати компетентну посадову особу у кримінальному провадженні за №0000041 від 25.01.2022 року вчинити дії спрямовані на вилучення з відповідного реєстру інформації щодо проведених у провадженні процесуальних дій, що apriori не може вважатися законною вимогою, адже у даному випадку захисник фактично просить вилучити інформацію про хід кримінального провадження та проведені у ньому процесуальні дії. За переконанням слідчого судді така вимога очевидно не може бути задоволена, оскільки спрямована на приховування та знищення даних про процесуальні дії у кримінальному провадженні.
В цьому контексті можна розглядати лише питання внесення до реєстру даних про скасування відповідного процесуального рішення, за умови задоволення відповідної скарги, а також за наявності технічно передбаченої можливості внесення таких даних до відповідного реєстру. Варто відзначити, що строки та дії у кримінальному провадженні визначаються та пов`язані з відповідними процесуальними документами, подіями та діями, а не даними у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.
Отже, скарга у цій частині задоволенню також не підлягає.
Виходячи з вищенаведеного, приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

постановив :
Поновити процесуальний строк звернення з даною скаргою до слідчого судді.
В задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1