Справа № 204/3109/22
Провадження № 1-в/204/685/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
07 червня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі в режимі відеоконференції з ДУ ДУВП №4 заяву засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання на підставі ст.81 КК України

ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити.
Представник Дніпровської установи виконання покарань №4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_5 за період перебування в місцях позбавлення волі з 05.04.2017 мав 14 дисциплінарних стягнень від адміністрації установи, заохочень немає, до праці залучений не був.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, оскільки засуджений не довів своє виправлення.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 вже тривалий час перебуває в ДУВП №4 (з 05.04.2017), даних коли він буде етапований до установи виконання покарання немає, тому фактично щодо нього в межах ДУВП №4 виконується вирок, у зв`язку з чим заява засудженого ОСОБА_5 підлягає розгляду в Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська.
Вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.02.2020 ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.6,9,12 ч.2 ст.115 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, остаточно призначено покарання у вигляді 11років позбавлення волі без конфіскації майна. Зараховано в строк відбування призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 05.04.2017 по день набрання вироку законної сили з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.05.2022 закрито апеляційне провадження у зв`язку з відмовою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 від поданих ними апеляційних скарг.
Таким чином, початок утримання зазначеної особи під вартою 05.04.2017, кінець строку відбування покарання 28.02.2022.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 07.06.2022 засуджений ОСОБА_5 відбув більше трьох чвертей призначеного йому покарання.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4,ОСОБА_5 з 05.04.2017 перебуває в ДУВП №4. За час перебування в установі ОСОБА_5 допускав порушення режиму, за що мав 14 (чотирнадцять) стягнень, які погашенні за плином часу, заохочень немає. Зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною підставою для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є доведення ним свого виправлення.

Аналізуючи питання щодо виправлення засудженого, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що засуджений за час відбування покарання має 14 стягнень, які хоч і погашені за плином часу, проте, на переконання суду, свідчать про відсутність сумлінної поведінки засудженого, при цьому заохочень не має. Крім того, з пояснень представника установи засуджений до праці не залучений, оскільки жодного разу не звертався з заявою до адміністрації, що також підтверджується матеріалами особової справи.

Суд також звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що засуджений вже був судимий та був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, проте в період невідбутого строку покарання він знову вчинив кримінальні правопорушення, тобто довіру до себе він не виправдав, що також дає підстави вважати, що він є схильним до скоєння кримінальних правопорушень.

Таким чином, виконуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2, приділивши особливу увагу не лише поясненням засудженого, а ще й поясненням представника органу, який відає виконанням покарання, враховуючи той факт, що засуджений не працює, соціально корисної активності та ініціативи не проявляє, суд не вбачає виправлення засудженого, підтвердженого сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому не знаходить підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання на підставі ст.81 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1