Справа № 359/8986/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1885/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді взяття під варту,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27 ч.3 ст. 146 ч.3, ст. 27 ч.3 ст. 127 ч.2 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором подано клопотання про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке мотивоване тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27 ч.3 ст. 146 ч.3, ст. 27 ч.3 ст. 127 ч.2 КК України, які віднесені до умисних тяжких злочинів, відносно нього встановлені в ході досудового розслідування ризики, передбачені ст. 177 ч.1 п.1,3,4,5 КПК України, оскільки він, перебуваючи у статусі підозрюваного, протягом тривалого часу переховувався під слідства, використовуваючи підроблені документи. Вважає застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року ОСОБА_8 обраний запобіжний захід вигляді тримання під вартою до 21 березня 2022 року включно.

Суд, обґрунтовуючи необхідність перебування обвинуваченогопід вартою, вказав, що передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик переховування від суду продовжує існувати, що підтверджується фактом тривалого переховування ОСОБА_8 від органу досудового слідства, у т.ч. шляхом використання підроблених документів, а тяжкість покарання за інкриміновані ОСОБА_8 злочини підтверджують вказаний ризик, Також судом враховано,що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків в Україні , а ті, що є не є стримуючим фактором його поведінки.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає що судом в порушення вимог закону не взято до уваги наявність в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області аналогічного клопотання в рамках ідентичного кримінального провадження № 0000643 за обвинуваченням ОСОБА_8 , яке не розглянуто, а тому вважає, що суд безпідставно обрав запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у тому самому кримінальному провадженні, про ті самі обставини, які вже є предметом дослідження на стадії підготовчого судового засідання у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області кримінальному провадженні №0000643.

Зазначає, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному проваджені повністю ідентичний обвинувальному акту у кримінальному провадженні №0000643, який знаходиться у Білоцерківському міськрайонному суді, та зазначає, що дане кримінальне провадження було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для об`єднання із кримінальним провадженням № 0000643, чого зроблено не було, таким чином відбувається подвійне притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за одні і ті ж самі дії..

Окрім того, вказує на відсутність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора та підкреслює, що наявність зареєстрованих за ОСОБА_8 двох паспортів для виїзду за кордон не свідчить про його намір переховуватися від суду, а перебування обвинуваченого у розшуку під час слідства не свідчить про те, що ОСОБА_8 планує переховуватись від суду у майбутньому та не може бути підставою для автоматичного фактичного продовження строку тримання під вартою,

Зазначає, що прокурором не надано суду належним чином завірених документів на обґрунтування доводів клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому вказані документи не можуть вважатись належними доказами в розумінні норм КПК України, а судом не прийнято до уваги наявність у обвинуваченого хронічних захворювань, які потребують постійного контролю лікарів, та міцність його соціальних зв`язків, так як він має дружину, двоє неповнолітніх дітей, постійне місце проживання у належній дружині на праві власності квартирі.

Прокурор у своїх запереченнях вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги про імовірне повторне притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, звертає увагу на обізнаність дружини про переховування обвинуваченого на протязі 6 років від органів слідства, у тому числі, і про використання документів на інше ім`я, вказує, що стан здоров`я обвинуваченого не потребує його невідкладної госпіталізації.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений повідомлений, клопотання про участь у апеляційному розгляді до суду не направив, тому його відсутність в судовому засіданні , в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Суд, розглядаючи у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора фактично дійшов висновку про наявність підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою під вартою у зв`язку з існуванням ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції , оскільки прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду про доцільність перебування під вартою ОСОБА_8 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, конкретні обставини вчинення злочину, поєднаного з насильством, які направлені проти життя та здоров`я особи, вчинений групою осіб, наявність тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, приймаючи до уваги переховування особи протягом тривалого часу від органів слідства, зміну документів та імені, а також враховуючи особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді взяття під варту..

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника на наявність подвійної підозри у обвинуваченого за вчинення одних і тих же дій, повторного розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою у ідентичному, на думку захисника, кримінальному провадженні, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду.

Посилання захисника на долучення прокурором неналежним чином завірених документів до клопотання, є безпідставними, зважаючи на стадію розгляду справи.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність у обвинуваченого місця проживання, наявність дружини та неповнолітніх дітей, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє йому перебувати під вартою, матеріали скарги не містять.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: