ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/6311/21 Номер провадження 11-кп/814/1121/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2021 року за №000226, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харків від 16 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дьомино Ставропольського краю РФ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз
01 серпня 2018 року Ленінським районним судом м. Харків за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого 22 червня 2020 року Балаклійським районним судом Харківської області умовно-достроково від відбування зазначеного покарання на 11 місяців 28 днів,
визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до оскаржуваного вироку частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харків від 01 серпня 2018 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 січня 2021 року з 19 години 15 хвилин до 20 години 30 хвилин в приміщенні магазину «СROP» у ТРЦ «Караван» по вул. Героїв Праці, 7 в м. Харків, діючи повторно, намагався таємно викрасти належні ДП «ЛПП Україна» 3 пари чоловічих штанів і 5 пар шкарпеток, загальною вартістю 2 096 гривень 64 копійки, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак воно не було закінчене з причин, що не залежали від його волі, так як ОСОБА_7 був зупинений працівниками магазину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Київського районного суду м. Харків від 16 червня 2021 року та пом`якшити йому покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд помилково визнав його винуватим у вчиненні крадіжки, а не в спробі її вчинення, та не врахував обставину, яка пом`якшує покарання його незадовільний стан здоров`я.

До початку апеляційного розгляду прокурор у порядку ст.403 КПК України відмовився від поданої ним апеляційної скарги, через це апеляційний розгляд за його скаргою не здійснюється.

Обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини свого неприбуття не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду кримінального провадження не заявляв.

Відповідно ж до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

Доводи ОСОБА_7 про те, що місцевий суд помилково визнав його винуватим у вчиненні крадіжки, а не в спробі її вчинення, є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 здійснювався за спрощеною процедурою, під час якої місцевий суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів в повному обсязі й обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням його характеризуючи даних з дотриманням вимог ч.3 ст.349 КПК України. ОСОБА_7 надав показання, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердив і не оспорював обставини його вчинення, просив розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, судом першої інстанції було з`ясовано, чи правильно він розуміє зміст обставин згаданого кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, що підтверджується журналом судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції від 16 червня 2021 року (а.п.48-49).

На підставі наведеного вище, місцевий суд визнав доведеними викладені в обвинувальному акті обставини та встановив, що ОСОБА_7 , діючи повторно, намагався таємно викрасти чуже майно, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак воно не було закінчене з причин, що не залежали від його волі, так як він був зупинений працівниками магазину. Таким чином, дії обвинуваченого правильно отримали юридично-правову кваліфікацію за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, а не як закінчене кримінальне правопорушення, про що помилково стверджує апелянт.

Так само безпідставними є й твердження ОСОБА_8 , які зводяться до суворості призначеного йому покарання.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким незакінченим злочином, розмір предмету злочину (2 096 гривень 64 копійки), ставлення обвинуваченого до вчиненого, що виявилось у визнанні ним своєї вини, особу ОСОБА_7 , який неодноразово судимий (у тому числі за тяжкий корисливий злочин проти власності), учинив злочин протягом строку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком (а.п.38-42), розлучений, працює майстром КП «Жилкомсервіс», на спеціальних медичних обліках не перебуває (а.п.36-37), має на утриманні неповнолітню дитину (а.п.43), наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, ураховуючи те, що обвинувачений, який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі, вперто не бажає ставати на шлях виправлення, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Посилання ж апелянта на його незадовільний стан здоров`я не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів кримінального провадження. Окрім того, колегія суддів зазначає, що наявність захворювань, які перешкоджають виконанню покаранню, за умови їх належного підтвердження може слугувати самостійною підставою для звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст.84 КК України та складає самостійний предмет дослідження й оцінки суду.

Призначене ОСОБА_7 покарання, яке не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 71 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Нових обставин, які би переконали колегію суддів у протилежному висновку, ніж у тому, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду встановлено не було.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харків від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4