Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1255/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,
потерпілого: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22.10.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а :
Вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 22.10.2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницький Кіровоградської області, громадянина України, не працюючого, неодруженого, без реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого:

-16.07.1986 р. Кіровоградським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст. 101, 14 КК України до 5 років позбавлення волі;

-29.09.1993 р Кіровоградським районним судом м. Кіровограда за ст. 94, 14 КК України до 11 років позбавлення волі;

-16.03.2006 р Апеляційним судом Кіровоградської області за п.п. 6, 13, ч.2 ст. 115 КК України, ч.4 ст. 187, 70 КК України до 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати із 25.01.2021 р.

Ухвалено зарахувати у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення засудженого з 07.12.2020 року по 10.12.2020 року (включно).

Ухвалено продовжити строк дії міри запобіжного заходу засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 20 грудня 2021 року (включно).

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 2059.32 грн. процесуальних витрат.

Речові докази по справі, а саме: металевий предмет, схожий на лом, домкрат, виготовлений з металу, металевий пристрій, призначений для згинання труб, металевий колінчатий вал двигуна внутрішнього згорання, металевий глушник циліндричної форми, металевий виріб циліндричної форми, який ззовні нагадує балон, навісний замок з трьома ключами, коляску, яка містить на собі залишки тканини після набрання вироком законної сили ухвалено повернути власникам за належністю.

Коляску, яка містить на собі залишки тканини ухвалено повернути засудженому за належністю.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 07 грудня 2020 приблизно о 14 год. 45 хв. у ОСОБА_8 , який перебував поряд із домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь- якого чужого майна, поєднаного з проникненням до підсобного приміщення, яке знаходилось на території вказаного домоволодіння та належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 , пересвідчившись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, через отвір у огорожі, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 та підійшовши до підсобного приміщення, що поряд з будинком, шляхом пошкодження навісного замку вхідних дверей, проник до вказаного підсобного приміщення у такий спосіб.

Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи всередині вказаного підсобного приміщення, ОСОБА_8 , оглянув його, де таємно намагався викрасти майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: лома будівельного універсального, вартістю 196 гривень 20 копійок, металевий домкрат, вартістю 200 гривень, трубогиб, вартістю 1428 гривень, металевий колінчатий вал двигуна внутрішнього згорання, вартістю 300 гривень, металевий глушник циліндричної форми, вартістю 150 гривень, металевий виріб циліндричної форми, який ззовні схожий балон, вартістю 71 гривня 04 копійки, загальною вартістю 2345 гривень 24 копійок.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, перебуваючи у вказаному підсобному приміщенні, ОСОБА_8 продовжував підшуковувати будь-яке цінне майно та складати викрадені ним речі поряд на купу, однак з причин, які не залежали від його волі, не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на місці потерпілим ОСОБА_10 .

Таким чином ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до підсобного приміщення домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , чим намагався завдати останньому майнової шкоди на загальну суму 2345 гривень 24 копійок.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок яким кваліфікувати дії, вчинені ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України, та обмежитись відбутим покаранням під час попереднього ув`язнення. Посилається на те, що що вирок суду в частині визнання ОСОБА_11 винним за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України є помилковим та необгрунтованим і підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду, викладенні у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового розгляду свою вину у скоєнні злочину не визнав. Всі допитані під час судового розгляду свідки вказали, що безпосередніми очевидцями інкримінованого ОСОБА_8 злочину вони не були. Вказані покази обвинуваченого ОСОБА_8 є повними і послідовними, і повністю підтверджують відсутність вини в інкримінованому злочині в його діях, проте вказані покази не були прийняті з незрозумілих причин судом першої інстанції, який помилкове визнав ОСОБА_8 винним у викрадені чужого майна, поєднаному з проникненням у сховище. Крім того Дії вчинені ОСОБА_8 не охоплювались умислом на таємне викрадення чужого майна: оскільки жодна особа не бачила щоб він тримав в руках чи переміщував чуже майно; все майно було виявлено на землі на території домоволодіння; за значний час, декілька днів, будь-яка інша невідома особа могла вчинити крадіжку майна із домоволодіння, та вчинити там безлад, що зокрема підтверджується тою обставиною, що частина майна пропала, і не була виявлена у ОСОБА_8 (отже було викрадене іншою особою в інший час); візок ОСОБА_8 був за межами домоволодіння, на загальнодоступній вулиці, та порожнім. Таким чином дії ОСОБА_8 за вказаних в матеріалах справи обставинах помилково кваліфіковані за більш тяжкою статтею КК України. Суд першої інстанції при розгляді справи дійшов невірних висновків щодо доведеності вини, при вказаних обставинах справи, саме за ч. 3 ст. 185 КК України. Крім того зазначає, що досудове розслідуванням було проведено однобічно. Вважає, що вказані матеріали повністю спростовують обвинувачення у замаху на викрадення майна, оскільки ОСОБА_8 жодних речей не брав, і не доведено зворотне. Проте вказані обставини були проігноровані судом першої інстанції, що призвело до ухвалення необгрунтованого та невмотивованого вироку суду, який підлягає скасуванню з цих підстав. Також вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_8 судом першої належним чином не було враховано ряд пом`якшуючих обставин: стан здоров`я, наявність тяжкого захворювання - туберкульозу легень; наявність 3-ї групи інвалідності; відсутність завданої будь-якої шкоди у даному кримінальному провадженні. Враховуючи що ОСОБА_8 інкримінується вчинення лише одного незакінченого замаху на вчинення ненасильницького злочину, вважає що суд першої інстанції мав всі правові підстави звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробувальним терміном, враховуючи всі обставини даної судової справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення а вирок суду без змін. Посилається на те, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та необгрунтованою. Вказує, що вирок суду постановлено законно, відповідно до вимог ст.370 КПК України, оскільки при його винесенні судом першої інстанції повно та всебічно досліджено усі значущі по справі докази в їх сукупності, що доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні у вчиненні злочину, вказаним доказам надано об`єктивну оцінку та в подальшому їх покладено в обгрунтування вироку.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду провадження підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_10 підтвердив повністю свої пояснення, надані під час розгляду справи в суді першої інстанції, та надав аналогічні пояснення тим, що надавав у суді першої інстанції. Однозначно вказав на те, що обвинувачений намагався саме викрасти майно, зазначене в обвинувальному акті, і підготувався до цього.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В ході розгляду кримінального провадження судом в повному обсязі було дотримано вказані норми та постановлено законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення, з яким погоджується і колегія суддів. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.

Доводи захисника обвинуваченого, викладені в його апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи про те, що викладенні у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, визначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_8 , проведені експертизи, допитані обвинувачений, потерпілий та свідок, показанням яких надана відповідна правова оцінка відповідно до положень ст.ст. 86,87, 89, 94 ПК України.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України грунтується на показах потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , які було детально допитані під час судового розгляду провадження, протоколі огляду місця події від 07.12.2020 р., згідно якого було оглянуто гаражне приміщення, що знаходиться на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та із якого невідома особа намагалась викрасти майно, однак свої дії не довела до кінця, так як була затримана власником будинку. В протоколі місця події зазначено, що частина металевих предметів знаходилась поза сараю. Крім того вина обвинуваченого підтверджується й іншими доказами, дослідженими під час розгляду провадження в суді першої інстанції та зазначених у вироку суду.

Так, потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції надав показання про те, що десь на початку грудня 2020 року близько 2-3 години дня він прийшов до батьківського будинку за адресою АДРЕСА_1 , де зустрів незнайому людину, яка хазяйнувала у сараї. Власником даного будинку є мама але у сараї знаходились батькові інструменти. Постійно вони в даному будинку не проживають, лише в теплу пору року. Крім нього, до даного будинку періодично навідуються дві сестри по черзі подивитись, як справи, заходять раз чи два на тиждень, іноді заходить він (потерпілий). За тиждень до вказаної події до будинку приходила сестра, вона нічого не казала, що щось пошкоджено чи щось викрадено. Будинок огороджений парканом, паркан був не поламаний, знаходився в нормальному стані. Коли він прийшов до будинку, то паркан був поламаний і повалений. Проліт між стовпами був повалений та була звалена частина паркану, яка була біля кам`яного паркану. На сараї висів замок, оскільки двері були із петлею. За вказаною адресою він прийшов сам, це приватний будинок, є сарай та гараж. Це була батькова майстерня. Коли він прийшов, то побачив, що двері вже не придатні для використання, зірвані, там зберігались інструменти. Невідомий чоловік у майстерні щось шукав, перевертав все, був один. Сарай цей-це була більше батькова територія, він точніше може сказати, що пропало. Він (потерпілий) побачив, що пропав метал. Обвинувачений знаходився в сараї, а металеві речі були виставлені ззовні, зокрема, це були деталі машини, обрізки металу. Затримана особа сказала, що він проходив повз та просто зайшов в туалет. Але з іншого боку на вулиці стояла коляска, можливо, аби викрадені речі не нести, а везти. Раніше затриману особу він ніколи не бачив. Він закрив у сарай двері та викликав поліцію, а затриманого закрив у сараї, просто підпер двері та тримав їх ногою. Поки чекали поліцію, затриманий сказав, що він помилково зайшов у сарай. Десь через підгодини приїхала поліція. Спочатку приїхав один патруль, жінка та двоє чоловіків, потім приїхала слідчо-оперативна група, були поняті, всього було десь 12 осіб. Шкоди заподіяно не було, оскільки речі, які лежали біля сараю, були повернуті.

Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_10 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань суду, частина металевих предметів була винесена на територію його садиби, при цьому до цього зазначені предмети зберігались саме у сараї.

В цій частині показання потерпілого повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 та протоколом огляду місця події.

В той же час факт проникнення обвинуваченим на територію садиби потерпілого та у сарай повністю підтверджується, як наведеними вище доказами, так і показаннями самого обвинуваченого.

Свої показання дані під час судового розгляду провадження потерпілий ОСОБА_10 підтвердив й під час апеляційного розгляду провадження. Його показання ідентичні тим, що він надавав під час судового розгляду провадження, є послідовними та узгоджуються з іншими доказам, з кваліфікацією дій обвинуваченого в частині проникнення до приміщення сараю потерпілого та спроби викрасти з нього металеві виробу та свідчить про те, що суд першої інстанції правильного критично оцінив показання та позицію обвинуваченого ОСОБА_8 щодо проникнення ним до сараю потерпілого з іншою метою, оскільки про протилежне свідчить фактичні обставини справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового та апеляційного розгляду, а версія обвинуваченого про незаконне проникнення до приміщення з метою погрітися та справити природні потреби, лише свідчить про намагання уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин.

Крім того доведеним є корисливий мотив вчиненого обвинуваченим замаху на крадіжку оскільки в ході судового розгляду він підтвердив, що кошти на життя здобував збираючи металобрухту у місті.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні замаху на крадіжку та необхідність перекваліфікації його дій на незаконне проникнення до житла чи іншого володіння, є надуманими та оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Ті недоліки на думку захисника про неповноту досудового розслідування зокрема про не відібрання відбитків пальців, про не дослідження замка на предмет того коли і яким чином він був пошкоджений, про те, куди поділись інші речі, та кому вони належать згідно документів не спростовують вини ОСОБА_13 у вчинені ним вказаного злочину, не впливають на правильність прийнятого рішення та не є тими істотними порушеннями які можуть потягнути за собою зміну чи скасування вироку суду.

Безпідставними є і доводи захисника про те, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 двічі оголошувався у розшук, та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира про надання дозволу на затримання з метою приводу до суду для у частині у розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.

Також ОСОБА_8 неодноразово судимий, має непогашені судимості за обвинуваченим його у вчиненні умисних вбивств, востаннє 16.03.2006 Апеляційнним судом Кіровоградської області за п.п.6,13 ч.2 ст.115 КК, ч.4 ст.187, ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відбув вказане покарання в Житомирській УВП №8, звільнився в квітні 2020 року, тобто має.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в найнижчій межі санкції ч.3 ст.185 КК України, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, обставин, що пом`якшують покарання не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання встановлено рецидив злочину. Також при призначенні покарання враховано особу винного, який раніше неодноразово судимий, відповідно до досудової доповіді, наданої органом пробації, який вважає, що аналіз інформації свідчить про високий рівень ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та дуже високий рівень ймовірної небезпеки для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги особу обвинуваченого та санкцію статті, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у найнижчій межі санкції статті ч.3 ст.185 КК України у виді з років позбавлення волі ближче що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги захсинкиа про те, що обвинувачений має тяжку хворобу, третю групу інвалідності, заслуговують на увагу колегії суддів, проте з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, зазначених вище,ососби обвинуваченого не можуть бути безумовною підставою для пом`якшення останньому покарання або звільнення його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком у відповідності до положень ст.75 КК України.

При цьому додатково слід зазначити, що стан здоров`я обвинуваченого може бути в подальшому підставою для вирішення питання про можливість відбування обвинуваченим призначеного покарання та звільнення його від його відбування на стадії виконання вироку в порядку ст. 84 КК України.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та застосування ст.ст.75,76 КК України з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі його захисника, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі захисника, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, судове слідство проведено з достатньою повнотою, суд першої інстанції правильно кваліфікував діяння ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у інше приміщення, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, немає.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст. 94 КПК України та зроблено законний та обгрунтований висновок про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні правопорушення за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, апеляційним судом не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 жовтня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду України протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: