КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2021 задоволено клопотання прокурора першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, вилучене 20.08.2021 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме на: 1) Дві сім картки операторів мобільного зв`язку з маркуваннями SPRINT та НОМЕР_1 KYQ7 310589535Y відповідно; 2) Флеш накопичувач з маркуванням «FI8872557 «Kingston 32 Gb»; 3) Зовнішній жорсткий диск «WD My Passes Port» з серійним номером WXS1E253V2IF; 4) Ноутбук «Lenovo» чорного кольору s/n R9-OROJAAF; 5) Планшетний комп`ютер марки «iPad Pro A1895» ІМЕІ НОМЕР_2 ; 6) Мобільний телефон «iPhone 12 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_3 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю в _____________________________________________________________________ Справа №757/46737/21-к Слідчий суддя ОСОБА_8
Апеляційне провадження № 11-сс/824/709/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1

задоволенні клопотання прокурора
Одночасно апелянт подав клопотання, у якому просив визнати поважними
причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити власнику майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена за відсутності ОСОБА_6 , копія ухвали слідчого судді на адресу останнього не надсилалася.

08.10.2021 захисник в інтересах ОСОБА_6 подав клопотання про ознайомлення з матеріалами судового провадження, однак судом надана можливість ознайомитися з даними матеріалами лише 27.10.2021.
У апеляційній скарзі захисник вказував на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор, в порушення вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна 29.08.2021, тоді як майно вилучено 20.08.2021.
Посилання прокурора на те, що 22.08.2021 він звертався до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на раніше зазначене майно, яке в подальшому було повернуто для усунення недоліків, є безпідставним, оскільки у доданих до клопотання матеріалах відсутня ухвала слідчого судді про повернення такого клопотання чи будь-який інший доказ на підтвердження даного факту.
Постанова слідчого про визнання майна речовими доказами, всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, не містить мотивів та обґрунтування, зокрема слідчий обмежився загальними фразами про наявність відомостей про те, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 користувався спеціальними програмами для передачі повідомлень, які можуть бути інстальовані в мобільні термінали чи комп`ютерну техніку, без конкретизації, про які спеціальні програми йде мова, повідомлення якого змісту міг відправляти останній та кому, а також, у чому полягає протиправність направлення таких повідомлень.
Таким чином, на думку захисника, вилучене майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Під час проведення обшуку ОСОБА_6 надав добровільний доступ до технічних засобів, а тому у органу досудового розслідування були відсутні підстави для їх вилучення.
Також захисник звертав увагу на те, що слідчий суддя розглянув клопотання прокурора, яке надійшло до суду 02.09.2021, поза межами строку, встановленого ч. 6 ст. 173 КПК України.
Згідно данихпротоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021, у відповідності до вимог ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду судове провадження за даною апеляційноюскаргою розподілено для розгляду колегії суддів у складі судді-доповідача ОСОБА_9 , суддів ОСОБА_10 та ОСОБА_3 .

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2022, вказане судове провадження передано у провадження судді-доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Прокурор та власник майна ОСОБА_6 у судове засідання 26.05.2022 не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора та власника майна.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання прокурора розглянуто у відсутності власника майна або його захисника, дані про вручення їм копії оскаржуваної у хвали у матеріалах справи відсутні.
Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.11.2019 у справі № 760/12179/16-к, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватися з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.
З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, апеляційну скаргу захисником ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подано 02.11.2021 у строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000297 від 13.04.2021 за ч. 1 ст. 364-1, ч. 5 ст. 185 КК України (у даному кримінальному провадженні постановою прокурора від 26.08.2021 об`єднано матеріали досудового розслідування, які 01.06.2021 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000714, із матеріалами кримінального провадження № 0000297).
Як встановлено органом досудового розслідування, на території Одеської, Волинської та Київської областей України діє злочинна група, члени якої вчиняють систематичне викрадення з вантажних митних комплексів товарів широкого вжитку, які ввозяться на митну територію України.
У ході досудового розслідування отримано відомості про те, що до діяльності злочинної групи причетний ОСОБА_6 , протиправна діяльність координується ним через підконтрольних йому суб`єктів підприємницької діяльності TOB «ЛСЛ Одеса» , ТОВ «Твоя Логістика» , КТ «Твоя Логістика» , ТОВ «Комплекс Ягодин» , ТОВ «Вантажний митний комплекс «Термінал» , ТОВ «Аеропорт Київ Карго» , ТОВ «Сайрус Груп» та інших, а також осіб з числа ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та інших.
Зокрема, встановлено факт викрадення з території вантажного митного складу TOB «JICJI Одеса», що знаходився за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 12, не заявлених за встановленою формою наступних товарів: навігаторів 34,1 кг, моніторів 230,1 кг, меблів 727,1 кг, ваг а43 кг, двигунів 150 кг, паливного баку 1363 кг, пластикової рамки з магнітом 390 кг, «замків з недорогоцінних металів що не містять радіообладнання приймачів чи передавачів: вело замків висячих Locks/Замки - 105,5 кг», «частин до велосипедів з недорогоцінних металів: вісь в асортименті Bicycle parts/Частин велосипедів - 1010,5 кг», «спеціалізованих запасних частин для велосипедів, в асортименті: гальма в наборах Bicycle parts / Частини велосипедів - 73,5 кг», «Запасних частин до велосипедів: кермо в асортименті Bicycle parts/Частини велосипедів - 65,5 кг», «частини до велосипедів: частини пристроїв перемикання передач: передній перемикач Bicycle parts / Частини велосипедів - 66 кг», «частини велосипедів - пристроїв перемикачів передач: Bicycle parts/частини велосипедів - 7,5 кг; частини велосипедів - крил, подовжувач руля, підніжок, допоміжних колес, сидінь дитячих: Bicycle parts/частини велосипедів - 679 кг», запасних частин для велосипедів двоколісних виготовлених з недорогоцінних металів та полімерів: втулок «Parts of bicycle» у кількості 142 кг.», арматури кріплення з недорогоцінних металів, які не містять приймачів та передавачів: кріплень до велосипедів 129,11 кг; частин велосипедів: вилок 413,3 кг, частин велосипедів: зірочок 437,85 кг, частини велосипедів: «сідла» 28,29 кг.
Як встановлено слідчими та розшуковими діями, викрадені товари, було перевезено в складські приміщення за адресами: АДРЕСА_2 , м. Харків, проспект Московський, 259, АДРЕСА_3 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.07.2021 надано дозвіл на обшук території земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 .
Згідно даних протоколу обшуку від 20.08.2021, цього ж дня у ході обшуку в приватному будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_6 , виявлено та вилучено 1) Дві сім картки операторів мобільного зв`язку з маркуваннями SPRINT та НОМЕР_1 KYQ7 310589535Y відповідно; 2) Флеш накопичувач з маркуванням «FI8872557 «Kingston 32 Gb»; 3) Зовнішній жорсткий диск «WD My Passes Port» з серійним номером WXS1E253V2IF; 4) Ноутбук «Lenovo» чорного кольору s/n R9-OROJAAF; 5) Планшетний комп`ютер марки «iPad Pro A1895» ІМЕІ НОМЕР_2 ; 6) Мобільний телефон «iPhone 12 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_3 .
Постановами старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_22 від 21.08.2021 вилучене під час обшуку житла ОСОБА_23 майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000714.
02.09.2021 прокурор першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме на: 1) Дві сім картки операторів мобільного зв`язку з маркуваннями SPRINT та НОМЕР_1 KYQ7 310589535Y відповідно; 2) Флеш накопичувач з маркуванням «FI8872557 «Kingston 32 Gb»; 3) Зовнішній жорсткий диск «WD My Passes Port» з серійним номером WXS1E253V2IF; 4) Ноутбук «Lenovo» чорного кольору s/n R9-OROJAAF; 5) Планшетний комп`ютер марки «iPad Pro A1895» ІМЕІ НОМЕР_2 ; 6) Мобільний телефон «iPhone 12 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_3 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2021 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно.
Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно ОСОБА_6 , вилучене за наслідками проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо незаконності оскаржуваної ухвали у частині накладення арешту на майно, є непереконливими, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Посилання захисника про недоведеність відповідності вилученого майна ознакам речових доказів у кримінальному провадженні, є безпідставними. Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене 20.08.2021 майно ОСОБА_6 може зберегти на собі сліди злочину, або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються піж час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

На переконання колегії суддів, незастосування в даному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.
Доводи апеляційної скарги про порушення прокурором при зверненні з клопотанням процесуальних строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, та недотримання слідчим суддею встановлених ч. 6 ст. 173 КПК України строків розгляду такого клопотання, не є безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвалою слідчого судді.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3