Справа № 127/1054/22
Провадження №11-сс/801/241/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
заінтересованої особи ОСОБА_7 ,
представника заінтересованої особи ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2022, якою накладено арешту на земельну ділянку у кримінальному провадженні №0000101,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання дізнавача сектору дізнання Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та накладено арешт на земельну ділянку з кадстровим номером :03:043:0305, площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із наявними на ній будівлями та спорудами, щ належать на праві власності Приватному підприємству «Кадровий навчальний інформаційний центр «Константа», , директором якого є ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0000101 внесеного до ЄРДР 12.11.2020.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що земельна ділянка та розташовані на ній будівлі та споруди є речовими доказами та являються предметом кримінального провадження, можуть бути використані як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження з метою з`ясування дійсних обставин події та унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майно.
ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2022 та постановити нову, якою в клопотанні слідчого відмовити.
Апелянт вказує на відсутність зв`язку між обставинами, які розслідуються та майном третьої особи, на яке накладається арешт з метою збереження речових доказів. ОСОБА_7 не повідомлено про підозру. Також апелянт вказує, що з клопотання про арешт звернувся неналежний суб`єкт, а викладені судом факти про порушення під час здійснення будівництва прибудови до школи не відповідають дійсності.
Заслухавши доповідача, виступи апелянта та його представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про безпідставність апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі.
Закон не обмежує можливість накладення арешту виключно на майно особи, яка б мала певний статус в кримінальному провадженні (підозрюваний, обвинувачений, засуджений).
Згідно ст. 173 ч. 2 п.5 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
З наданих суду матеріалів вбачається, що Вінницьким районним управлінням поліції ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 275 КК України, за фактом здійснення будівництва багатоповерхового житлового будинку впритул ЗОШ № 11 на земельній ділянці в АДРЕСА_1 , площею 0,06 га з кадастровим номером :03:043:0305 без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, що свідчить про можливе самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.
З метою з`ясування усіх обставин вказаного кримінального правопорушення, всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування, забезпечення збереження предмету злочину та недопущення подальшої його реалізації, визнання його недопустимим, забезпечення проведення необхідних судових експертиз, було подано клопотання до суду про його арешт.
Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі прийшов до обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом правових підстав для накладення арешту на земельну ділянку із наявними на ній будівлями та спорудами.
Доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновок слідчого судді та не тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали.
Органами досудового розслідування надано достатньо доказів, що вказують на можливість вчинення кримінального правопорушення.
За обставин викладених в матеріалах провадження, існує реальний ризик відчуження, знищення або зміни зазначеного в клопотанні слідчого майна, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як застосування арешту майна.
Апеляційний суд вважає хибними посилання апелянта на те, що повноваженнями на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно дізнавач не наділений, оскільки вони не узгоджуються з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України, за якими дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
З огляду на викладене, дізнавач є належним суб`єктом для звернення з клопотанням про арешт майна, яке було попередньо погоджене з прокурором.
Застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2022, якою накладено арешту на земельну ділянку у кримінальному провадженні №0000101, залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4