Справа № 159/3302/21 Провадження №11-кп/802/271/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В

Згаданою ухвалою суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено та звільнено його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. Кримінальне провадження щодо нього закрито. Цією ж ухвалою суду вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
За обставин, зазначених у обвинувальному акті, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він у жовтні 2020 року, більш точний час в ході дізнання не встановлений, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, знайшов на відкритій території у лісовій місцевості на відстані близько 200 метрів від автодороги на вул. Шевченка в смт. Голоби Ковельського району Волинської області рослини коноплі чим незаконно придбав та які переніс до свого місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме до горища житлового приміщення та кімнати в будинку, де вони самостійно висохли, внаслідок чого утворився особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою 53,9771 г та який продовжував незаконно зберігати для власного вжитку, без мети збуту за місцем свого проживання до моменту вилучення працівниками поліції під час проведення обшуку.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, прокурор у поданій апеляційній скарзі із внесеними до неї доповненнями, оскаржує її із підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушення норм матеріального та процесуального права, що стало, як він вважає, наслідком безпідставного звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та застосування до нього ж положень ч. 4 ст. 309 КК України. Вважає, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано чи страждав обвинувачений на захворювання саме із діагнозом «наркоманія», як однієї із передумов застосування такого звільнення. Також вказує, що постановою старшого дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 від 25 травня 2021 року з кримінального провадження № 0000298, як такі, що не мають відношення до кримінального проступку, вилучені особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP масою 0,02297 г та особливо небезпечний наркотичний засіб екстракт канабісу масою 0, 0464 г для вирішення питання про їх подальшу долю у порядку здійснення про адміністративні правопорушення, що залишилось поза увагою суду, який ухвалою від 17 грудня 2021 року, у тому числі, вирішив питання про їх долю, у межах кримінального провадження за ч. 1 ст. 309 КК України, як речових доказів. У зв`язку із цим, просить ухвалу суду від 17 грудня 2021 року скасувати. Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який доповів суть ухвали та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу із внесеними до неї доповненнями у повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ч. 4 ст. 309 КК України визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: 1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; 2) особою розпочато лікування від наркоманії.

При цьому вказана норма права є імперативною, а встановлення цих обставин є достатнім для ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Водночас, для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися й положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі-Закон), які містить дефініції таких понять: добровільне лікування лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; наркоманія психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

зловживання наркотичними засобами або психотропними речовинами умисне систематичне незаконне вживання наркотичних засобів або психотропних речовин; особа, хвора на наркоманію, особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»; медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія».

Тобто положення ч. 4 ст. 309 КК України за своїм характером є заохочувальними.
Законодавець, формулюючи умови для звільнення від кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту ставив ціль вилікувати особу від захворювання на наркоманію, яке є тяжчим у порівнянні, наприклад, із захворюванням на алкоголізм.

Тому звернення особи до лікувального закладу навіть безпосередньо в ході судового розгляду досягає тих цілей, для яких конструювалася ця норма.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги прокурора, які зводяться до незгоди із звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

У цьому кримінальному провадженні для правильного застосування останнє згаданого положення кримінального закону, суду належало встановити чи страждав ОСОБА_8 на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини та чи було обвинуваченому встановлено діагноз «наркоманія».
Так згідно наявної у матеріалах кримінального провадження довідки Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання від 16 вересня 2021 року установлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 31 травня 2021 року добровільно звернувся до лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками, а 2 червня 2021 року було розпочате його лікування від «наркоманії» в амбулаторних умовах при наркологічному кабінеті поліклініки ЦРЛ (а.к.п. 50).
Відтак, обвинуваченого, який у добровільному порядку ще до надходження щодо нього обвинувального акту до суду, звернувся до лікувального закладу для проходження від «наркоманії», на законних підставах звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, що цілком узгоджується із положеннями ч. 4 ст. 309 КК України.
Водночас є підставними та заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного вирішення судом питання, в порядку ст. 100 КПК України, про знищення особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP масою 0,02297 г та особливо небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу масою 0, 0464 г.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, речовими доказами є об`єкти, що мають значення у конкретному кримінальному провадженні та визнані такими постановою слідчого чи дізнавача.
Матеріалами кримінального провадження, зокрема постановою старшого дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 від 25 травня 2021 року стверджується, що із кримінального провадження № 0000298 вилучено, як такі, що не мають відношення до кримінального проступку, особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP масою 0,02297 г та особливо небезпечний наркотичний засіб екстракт канабісу масою 0, 0464 г та відповідно і значення речового доказу (а.к.п. 41).
Тоді як за змістом резолютивної частини ухвали суду від 17 грудня 20021 року, в порядку вирішення питання речових доказів, у тому числі, вирішено долю небезпечної психотропної речовини, екстракту канабісу, які у даному кримінальному провадженні не мають статусу речового доказу, а тому така вказівка підлягає виключенню із рішення суду, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення питання речових доказів змінити.

Виключити із її резолютивної частини, при вирішенні питання речових доказів, вказівку суду про знищення небезпечної психотропної речовини, екстракту канабісу, які знаходяться в камері схову ГУНП у Волинській області.
В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: