ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/234/22 Справа № 703/2164/19 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000440 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пляківка Кам`янського району Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого слюсарем з огляду та ремонту локомотивів ПТО локомотивного депо станції ім. Т.Г. Шевченка Одеської залізниці, несудимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_9 2 754 грн. 74 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 482 грн. 75 коп. витрат на правову допомогу;

- держави 2 512 грн. 16 коп. процесуальних витрат за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 22 березня 2019 року близько 19 год. 35 хв., керуючи, автомобілем «Фольксваген-Пасат», д/н НОМЕР_1 та, рухаючись по автодорозі від с. Березняки в сторону с. Велика Яблунівка Смілянського району, порушив пп. «б, д» п. 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін і, в порушення п.1.5 ПДР України, створив загрозу життю і здоров`ю пішоходу ОСОБА_9 , який в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток правої гомілки, що, згідно з висновком експерта №05-6-01/223 від 25 квітня 2019 року, за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості, садна лобу справа, яке за ознакою короткочасного розладу здоров`я, згідно з тим же висновком експерта, відносяться до категорії легких.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07.02.2022 в частині визнання ОСОБА_7 винним, засудження за ч. 1 ст. 286 КК України та часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості за умови, що вичерпані можливості їх отримання в суді, а цивільний позов залишити без розгляду.

Зазначає, що диспозиція інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення є бланкетною, тому суд у вироку мав навести конкретні обставини ДТП та переконливі доводи про те, які пункти ПДР порушив водій, що знаходяться в причинному зв`язку із наслідками, що призвели до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Разом з цим аналізуючи фабулу пред`явленого обвинувачення за обвинувальним актом та встановлені судом фактичні обставини у вироку, вбачається суттєва різниця обставин і механізму ДТП, що суперечить положенням ч. 1 ст. 337 КПК України про те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення.

У цьому контексті звертає увагу на те, що мотивувальна частина оскаржуваного вироку не містить формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним і встановлене самим судом, що є порушенням п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Вказує, що суд, розглядаючи кримінальне провадження із бланкетною диспозицією, якою є ч. 1 ст. 286 КК України, має на підставі безпосередньо досліджених доказів, чітко вказати норму відповідного підзаконного нормативно-правового акта, що порушена у конкретному випадку, а також навести обґрунтування і докази, якими підтверджується, що порушення саме конкретної норми права перебуває у причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками. Однак міськрайонний суд вказаних вимог процесуального закону не дотримався, що розцінюється стороною захисту як істотне порушення норм процесуального закону і підстава для скасування вироку.

Також зазначає про додаткові обставини, які суд дослідив, але не врахував при винесенні вироку, зокрема заявлені клопотання прокурором під час судового розгляду 31.03.2021 та 22.04.2021, після дослідження відеозапису наданого захисником, про проведення слідчого експерименту та призначення авто технічної експертизи для встановлення дійсних обставин кримінального провадження та усунення розбіжностей щодо механізму розвитку ДТП.

Не зважаючи на доводи прокурора щодо не встановлення дійсного механізму розвитку ДТП, суд прийшов до висновку про доведеність вини водія опираючись на сумнівні і суперечливі докази та виходячи за межі пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Наголошує, що оскільки механізм розвитку ДТП не був встановлений на досудовому слідстві, суд, виходячи із засад передбачених ст.ст. 7, 8, 9, 17, ч. 6 ст. 22 КПК України, позбавлений права усувати ці прогалини, констатувати доведеність пред`явленого обвинувачення та ухвалювати обвинувальний вирок.

Крім того вказує на те, що суд, в порушення вимог процесуального закону, не навів у вироку спростувань доводів сторони захисту, детально викладених у судових дебатах щодо порушень ПДР, які допустив пішохід ОСОБА_9 і які, на переконання сторони захисту, перебувають в причинному зв`язку із наслідками розвитку механізму ДТП і травмування останнього.

Під час апеляційного розгляду просить дослідити наступні докази: журнали судових засідань від 31.03.2021 (пункт фіксації 50, час 11.50.07) та 22.04.2021 (пункт фіксації 30, час 14.08.18) щодо дослідження відеозапису з відео реєстратора, який було надано захисником та заявлення клопотання прокурора про проведення слідчого експерименту (а.п. 124-125, 130-131); журнал судового засідання від 04.10.2021 в частині фіксації заявлення і розгляду клопотання прокурора про призначення авто технічної експертизи та сам текст клопотання (а.п. 143, 145); ухвалу суду від 29.11.2021 про відмову в задоволенні клопотання прокурора про проведення авто технічної експертизи (а.п. 150, 152); обвинувальний акт затверджений прокурором 08.05.2019 (а.п. 2-11); доводи захисту, викладені у письмовому виступі в судових дебатах 04.02.2022 (а.п. 160-161).

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 , які про поважні причини свого неприбуття не повідомили, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі, прокурора, яка не заперечувала проти часткового задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, дослідивши докази в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України в заявлених та задоволених судом апеляційної інстанції межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 належить до часткового задоволення.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Підставами для скасування судового рішення, як це передбачено ст.ст. 409, 410, ч. 1 ст. 412 КПК України, є, зокрема неповнота судового розгляду - під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За пред`явленим ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинуваченням вбачається, що він, керуючи автомобілем «Фольксваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_1 порушив п. 1.5, п.п. «б», «д» п. 2.3 ПДР України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , у результаті чого спричинив останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За наслідками судового розгляду судом першої інстанції визнано доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення та визнано його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Мотивуючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, суд першої інстанції послався на безпосередньо досліджені під час судових засідань докази сторони обвинувачення, зокрема: показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою від 22.03.2019, протокол огляду предмету від 27.03.2019 з таблицею зображень, висновок експерта № 05-6-01/223 від 25.04.2019 про спричиненні тілесні ушкодження потерпілому, висновок експерта №4/214 від 18.04.2019 щодо працездатності транспортного засобу, фактично визнавши, що їх достатньо для ухвалення обвинувального вироку.

У розумінні законодавця під час судового розгляду має бути ретельно перевірено, чи доводять надані стороною обвинувачення докази усі обставини, які згідно зі ст. 91 КПК підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, оскільки обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а протилежне суперечить ст.ст. 17, 373 КПК України.

Адже гарантоване обвинуваченому право на справедливий суд означає, що при судовому розгляді не допускається формального підходу до розгляду аргументів сторони захисту, їхнє спростування повинно бути переконливим із наведенням доказів, оцінка яких відповідає ст. 94 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 упродовж здійснення судового провадження заперечував свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення проти безпеки руху, зазначаючи, що потерпілий сам кинувся йому під колеса.

Разом з цим суд першої інстанції, беручи до уваги лише показання потерпілого, свідків, протокол огляду місця події та дані двох експертиз, одна з яких судово-медична, а інша автотехнічна на вирішення якої були поставлені виключно питання щодо працездатності транспортного засобу, не спростував тверджень сторони захисту про інший механізм ДТП, про допущені пішоходом ОСОБА_9 ПДР, що і перебуває, на думку захисника та обвинуваченого, в причинному зв`язку із наслідками розвитку механізму ДТП і травмування потерпілого.

Наявні суперечності щодо обставин і механізму ДТП могла б вирішити автотехнічна експертиза щодо встановлення конкретних порушень ПДР з боку обвинуваченого і потерпілого та наявність причинно-наслідкового зв`язку між недотриманням ПДР та наслідків, що настали у виді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Разом з цим місцевим судом необґрунтовано відмовлено прокурору у задоволенні клопотання відповідного змісту.

Отже, під час судового розгляду залишились без ретельної перевірки обставини, які належать до предмета доказування з огляду на особливості правозастосування ст. 286 КК України. Замість цього суд фактично обмежився перерахуванням доказів сторони обвинувачення, які не проаналізував у взаємозв`язку, у тому числі з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Між тим, за нормативним визначенням об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, складається з: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, перелік яких хоч і наведений судом, однак незрозуміло з чого встановлений; суспільно небезпечних наслідків; причинного зв`язку між порушенням і наслідками, який також під час судового розгляду не встановлений. Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія.

Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.

Проте, незважаючи на доводи про відсутність у ОСОБА_7 під час керування транспортним засобом порушень ПДР України, суд у вироку не спростував цього і не зазначив переконливих обґрунтувань щодо створення аварійної ситуації самим водієм.

Таким чином, при здійсненні судового розгляду не було належно виконано приписів ст. 2 КПК України (завдання кримінального провадження), а допущена неповнота судового розгляду призвела до істотних порушень процесуального закону, що перешкоджають суду апеляційної інстанції дійти безспірного висновку про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Тому оскаржений вирок не можна залишити в силі, він підлягає скасуванню на підставі п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07.02.2022 з наведених підстав, колегія суддів не вдається до оцінки висновків суду за пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням, тому доводи сторони захисту про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, підлягають перевірці та оцінці під час нового судового розгляду. Крім того суду першої інстанції належить вирішити питання про доцільність призначення і проведення в кримінальному провадженні автотехнічної експертизи обставин і механізму ДТП, на чому під час судового розгляду неодноразово наполягав прокурор.

Керуючись ст. 404, п. 6 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 410, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді