Номер провадження: 11-сс/813/1144/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 11 серпня 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порядку ч.6 ст.193 КПК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001157 від 21 жовтня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2022 року було задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 до нього застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Слідчий суддя постановив не пізніше, як через 48 годин з часу доставки ОСОБА_8 до місяця кримінального провадження доставити його до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що всі ризики, передбачені ст.177 КПК України, які зазначені у клопотанні слідчого є абстрактними та їх існування не підтверджується жодними доказами.

Захисник зазначив про те, що слідчим у додатках до клопотання не надано жодного доказу того, що ОСОБА_8 належним чином сповіщався про необхідність з`явитися до слідчого або прокурора, а також підтвердження того, що ОСОБА_8 отримував повістки про виклик або інші повідомлення.

У повідомленні про підозру ОСОБА_8 описані виключно протиправні дії інших осіб, до яких останній має жодного відношення.

Захисник наголосив і про те, що ОСОБА_8 не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки повідомлення про підозру йому особисто вручено не було.

Більш того, захисник ставить під сумнів той факт, що ОСОБА_8 перебуває у міжнародному розшуку і вважає, що постанова слідчого про оголошення його підзахисного у міжнародний розшук носить суто формальний характер.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 та 3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189; ч.2 ст.255; ст.257, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28 ч.1 ст.263, ст.257 КК України за таких обставин.

Так, в середині 1990-х років, точні дата та час під час досудового розслідування не встановлені, з метою підриву основ суспільної безпеки, здійснення кримінальної діяльності, а також отримання грошових коштів злочинним шляхом у ОСОБА_10 виник умисел, направлений на створення стійкої, ієрархічної спільноти банди, метою діяльності якої визначив вчинення її членами тяжких та особливо тяжких злочинів та визначив за собою роль керівника організації.

У 2000-х роках, у різні періоди часу, ОСОБА_10 , виконуючи розроблений план, переконавши ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та інших невстановлених осіб, у можливості швидкого незаконного збагачення, шляхом вчинення злочинів та ефективній конспірації злочинної діяльності, у разі функціонування злочинної організації, повідомивши їм структуру злочинної організації, ступінчату ієрархічну підпорядкованість її членів, розроблений ним план та механізм учинення злочинів, визначив хто і які ролі буде виконувати у злочинній організації, згідно із підпорядкованістю її членів, визначивши ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , керівниками окремих організованих груп, на що отримав їх добровільну згоду на участь у злочинній організації та її діяльності, тим самим ОСОБА_10 створив стійке ієрархічне об`єднання - злочинну організацію.

ОСОБА_15 , як активний учасник очолюваної озброєної організованої групи (банди) ОСОБА_14 , яка являлася невід`ємною частиною створеної ОСОБА_10 злочинної організації, виконував наступні функції:

- добровільно вступив до складу очолюваної ОСОБА_14 , озброєної організованої групи (банди), яка являлася структурною ланкою злочинної організації, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів (вимагань, умисного знищення та пошкодження майна);

- приймав участь в розробленні планів злочинних дій;

- приймав безпосередню участь у вчинюваних злочинною організацією злочинах;

- безпосередньо обговорював плани та методи вчинення кримінальних правопорушень та напрямки злочинної діяльності угрупування із керівниками організованих груп.

ОСОБА_8 будучи учасником озброєної організованої групи (банди) очолюваної ОСОБА_14 , яка являлася невід`ємною частиною створеної ОСОБА_10 злочинної організації, у період з 2020 по 2021 роки вчинив на території м. Одеси та Одеської області наступні злочини:

- вимагання грошових коштів належних родині ОСОБА_16 , які здійснювали господарську діяльність у сфері виноробства;

- носінні, зберіганні, придбанні, передачі бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Крім того, наприкінці 2020 року на початку 2021 року у ОСОБА_10 виник умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які належать родині ОСОБА_16 , які займалися господарською діяльністю у сфері виноробства, у загальній сумі 800 тисяч доларів США, шляхом неодноразових вимог їх передачі та погроз заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

З метою реалізації своїх злочинних намірів, ОСОБА_10 , не пізніше грудня 2020 року визначив, що організацію та підготовку даного злочину буде здійснено озброєною організованою групою (бандою) створеною зі складу членів організації, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_13 за грошову винагороду у невстановленому досудовим слідством розмірі.

Після цього, ОСОБА_14 на виконання вказівок ОСОБА_10 , наприкінці 2020 року на початку 2021 року, залучив до вчинення даного злочину з числа раніше відомих йому громадян - ОСОБА_8 , як виконавця.

З метою встановлення можливих шляхів підходу для вчинення вказаного злочину та подальшого залишення місця події після вчинення, визначення способу його скоєння, розподілення ролей кожного з учасників, ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 діючи у складі озброєної організованої групи (банди) протягом декількох днів, у різні періоди часу наприкінці 2020 року на початку 2021 року, більш точні дату та час у ході досудового розслідування не встановлено, неодноразово прибували до району за місцем мешкання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 , а також за місцем роботи за адресою: АДРЕСА_2 .

Проаналізувавши зібрану інформацію щодо способу життя ОСОБА_18 , члени злочинної організації ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 діючи у складі озброєної організованої групи (банди), вирішили, що вимагання передачі грошових коштів ОСОБА_18 буде здійснюватися шляхом погроз заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, із застосуванням вибухових пристроїв, включаючи в себе ручні осколкові гранати Ф-1, розробивши при цьому злочинний план, визначивши кожному з учасників конкретні дії, які необхідно вчинити.

В свою чергу ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_14 , відповідно до розподілених ролей та визначених дій кожного з учасників вчинення злочину, забезпечили безперешкодне переміщення співучасників на автомобілі «Audi Q5» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який зареєстрованим у базі даних Головного сервісному центрі МВС України за ОСОБА_8 по м.Одеса чим сприяли реалізації злочинних намірів шляхом спостереження за потерпілим, доставляння знаряддя злочину та ОСОБА_17 до місця його вчинення.

Відповідно до розробленого злочинного плану ОСОБА_14 надав вказівку ОСОБА_17 придбати квадрокоптер та освоїти експлуатацію використання ним. ОСОБА_17 залучив до купівлі квадрокоптеру свого знайомого ОСОБА_19 , який має навички щодо експлуатації і керування квадрокоптеромта не був обізнаний про незаконну діяльність членів злочинного угруповання.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 10 березня 2021 у нічний період доби, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 діючи у складі озброєної організованої групи (банди) прибули до території покинутого санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: м.Одеса, провулок Дачний, 4.

Вивчивши основи експлуатації квадрокоптеру ОСОБА_17 11 березня 2021 приблизно о 00 годині 00 хвилин за допомогою мобільного телефону та відповідного програмного устаткування привів в дію квадрокоптер «DJI Phantom 4», до ресіверу нижньої частини якого за допомогою скотчу та мотузки ОСОБА_14 власноруч прикріпив виготовлену конструкцію, а саме поміщеної до гранованої склянки гранату Ф-1 приведеної у бойову дію (висмикнуте кільце), після чого ОСОБА_17 керуючи вказаним квадрокоптером направив його в сторону будинку ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 , який внаслідок порушення технічних умов його експлуатації (перевантаження) припинив свій політ та впав у зону рослинних насаджень подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де стався вибух гранати Ф-1.

Розуміючи, що дії направлені на виконання злочинного плану в даний час не можливі, ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 спільно на невстановленому слідством автомобілі «Тойота» під керуванням ОСОБА_8 покинули місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, зазначений порядок організації злочинної діяльності, згуртованість її учасників, її стійкість, що виражалася в єдності намірів, шляхом вчинення злочинів, дозволяв ОСОБА_10 , а також іншим учасникам створеної ним озброєної організованої групи, тривалий час конспірувати систему зв`язків між собою, ретельно планувати вчинення злочинів; розподіляти ролі (функції) кожного учасника банди; вивчати обстановку, в якій потрібно було діяти; підтримувати постійний склад співучасників злочинної діяльності, централізувати підпорядкування учасників озброєної організованої групи її лідеру, а також психологічну єдність інтересів учасників, що в сукупності характеризує внутрішній стійкий характер створеної ОСОБА_10 організованої групи - озброєної банди, яку в свою чергу очолював ОСОБА_14 , а так само змова її членів на постійну злочинну діяльність.

Стійка злочинна діяльність озброєної банди очолюваної ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , учасники якої зорганізувалися для спільного здійснення певної категорії злочинів з метою незаконного збагачення, із заздалегідь спланованими діями, передбачуваними обізнаність кожного про дії інших, з беззастережним підпорядкуванням, загальними правилами поведінки і конспірації, розподіленими, погодженими ролями та обов`язками, спрямованими на досягнення єдиного умислу - заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, що належать родині ОСОБА_16 , які займалися господарською діяльністю у сфері виноробства, у загальній сумі 800 тисяч доларів США, шляхом неодноразових вимог їх передачі поєднаних з погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

В період існування озброєної банди створеної ОСОБА_10 та ОСОБА_14 та її учасниками ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та невстановленими слідством особами, в різному поєднанні осіб, було скоєно ряд тяжких та особливо тяжких злочинів з використанням бойових припасів, із погрозами щодо застосування такого насильства та використання бойових припасів.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами допити свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 ; протоколами огляду місяця події; протоколами огляду відеозаписів з камер відеоспостережень; висновком комплексної вибухотехнічної експертизи за експертними спеціальностями 5.1 «Дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу» та 5.2 «Дослідження вибухових пристроїв, слідів та обставин вибуху» №КСЕ-19/116-21/7414 від 31.05.2021; протоколами огляду мобільних телефонів; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Апеляційний суд вважає, що матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_8 .

Апеляційний суд наголошує про те, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до статей 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Відповідно до ч.6 ст.193 слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук

Таким чином, кримінальним процесуальним законом України передбачено спеціальну процедуру вирішення питання, коли особа, щодо якої ставиться питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оголошено у міжнародний розшук і при вирішенні зазначеного питання законодавець вимагає дослідити обставини кримінального провадження та встановити наявність сукупності 2-х факторів:

-наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу;

-оголошення підозрюваного в міжнародний розшук.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного, оскільки повідомлення про підозру йому особисто вручено не було, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно з положеннями ч.1 ст.42 КПК, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Діючий КПК регламентує, що у разі неможливості вручити повідомлення про підозру особисто, вживаються заходи для повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (Глава 11 КПК, ст. ст. 135, 136), тобто, шляхом: надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою (ч. 1 ст. 135 КПК); вручення під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає; вручення житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК).

Апеляційним судом встановлено, що 20 липня 2022 року слідчим складено та погоджено з прокурором повідомлення про підозру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 та 3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189; ч.2 ст.255; ст.257, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28 ч.1 ст.263, ст.257 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_8 , цього ж дня 20 липня 2022 року вручено дорослому члену сім`ї останнього, а саме матері ОСОБА_8 ОСОБА_23 , за відомим органу досудового розслідування місцем проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_4 , яка отримала повідомлення про підозру та зобов`язалася передати сину при першій зустрічі.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку і права слідчого (прокурора) відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання в силу об`єктивних причин. В свою чергу, слідчим та прокурором було вчинено всі можливі, передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

За таких обставини апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, а отже він набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0001157 від 21 жовтня 2020 року.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що до клопотання слідчого не додано жодного витягу (довідки) бази даних Інтерполу про оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук, а отже фактично він не перебуває у такому розшуку, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Частиною 2 ст. 281 КПК України встановлено, що про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В матеріалах провадження наявна постанова старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 05 серпня 2022 року про оголошення підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у міжнародний розшук (а.п.143-147).

Посилання сторони захисту на норми, які вимагають запиту НЦБ Інтреполу та рішення Генерального секретаріату Інтерполу або Національного центрального бюро Інтреполу відповідної країни є помилковими, оскільки стосуються не процедури оголошення особи у міжнародний розшук, яка регулюється положеннями ст.281 КПК України, а стосується процедури здійснення міжнародного розшуку з використанням можливостей НЦБ Інтерполу в Україні, яка вже відбувається на підставі постанови про оголошення в міжнародний розшук.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) органом досудового розслідування має бути винесена відповідна постанова (ч.2 ст.281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено старшим слідчим-криміналістом СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .

Фактично, дата винесення органом досудового розслідування постанови про оголошення міжнародного розшуку підозрюваного - є датою оголошення підозрюваного у міжнародний розшук.

Подальше скерування зазначеної постанови з відповідними матеріалами кримінального провадження до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Одеській області є організаційним етапом такого розшуку і є наслідком виникнення такого юридичного факту як оголошення особи у міжнародний розшук.

Вказану правову позицію підтверджує зміст ст.281 КПК України, яка визначає загальні правила оголошення у розшук і здійснення розшуку.

Так, за змістом вказаної статті, якщо під час досудового розслідування підозрюваний перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова.

Таким чином, факт оголошення особи у розшук (міжнародний розшук, як один з різновидів розшуку) підтверджується окремою постановою слідчого. Вказана умова в даному випадку була дотримана.

Частина 3 зазначеної статті передбачає, що у подальшому оголошений розшук здійснюється за відповідним доручення, але поняття «здійснення» розшуку не є тотожнім поняттю «оголошення розшуку» за змістом статті 281 КПК України. Розшук здійснюється після його оголошення, при чому здійснення розшуку стосується вирішенню організаційних питань, які вирішуються після його оголошення.

Постанова про оголошення особи в міжнародний розшук є єдиним доказом існування юридичного факту оголошення такої особи в міжнародний розшук в розумінні вимог ст.281 КПК України та ч.6 ст.193 КПК України.

Доводи викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_24 не можуть змінювати зміст ч.2 ст.281 КПК України, згідно якої про оголошення особи у розшук виноситься окрема постанова.

Кримінальний процесуальний кодекс не передбачає особливостей оголошення особи у міжнародний розшук і не делегує нікому можливість встановлювати такі особливості підзаконними актами.

В свою чергу, слідчий вправі здійснювати дії з розшуку підозрюваних осіб як в системі організації Інтерпол, так і поза нею.

За змістом статті 2 Статуту Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерполу, вказана організація здійснює взаємодію всіх органів кримінальної поліції. Тобто, наявність або відсутність у вказаній організації відомостей про розшук певної особи, ще не свідчить, що особа не оголошена у міжнародний розшук, а може свідчити, що такий розшук не здійснюється цією організацією, але у цьому випадку компетентні органи відповідної країни для здійснення розшуку мають можливість звертатись напряму до інших країн відповідно до міжнародних угод.

Міжнародна організація кримінальної поліції - Інтерпол лише дає змогу ефективно супроводжувати процес міжнародного розшуку та здійснювати криміналістичне, інформаційне, аналітичне, організаційне, методичне забезпечення такої діяльності.

Відсутність інформації в організації Інтерпол про розшук певної особи не свідчить про неоголошення особи у міжнародний розшук, оскільки з наявністю/відсутністю такої інформації КПК не пов`язує можливість/неможливість оголошення особи у розшук (міжнародний розшук).

На підставі викладеного апеляційний суд вважає доведеним факт оголошення підозрюваного ОСОБА_8 в міжнародний розшук.

Той факт, що ОСОБА_8 перебуває у міжнародному розшуку вже сам по собі доводить існування у даному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Існування вищевказаних двох обставини є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за його відсутністю в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

При цьому, згідно з ч.6 ст.193 КПК України у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 281, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2022 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001157 від 21 жовтня 2022 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4