Справа №579/1428/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/850/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 22.12.2021 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, з неповною загальною середньою освітою, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого в якій він просив вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 22.12.2021 року, скасувати, та направити справу на новий розгляд в іншому складі суддів.

Крім цього, просив суд повторно дослідити в судовому засіданні обставини встановлені під час розгляду кримінального провадження під час судового засідання 22.12.2021 року.

Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишено в матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений вважав вирок суду незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що вирок винесений лише на припущеннях, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а при призначені йому покарання не були враховані всі обставини характеризуючи особу і призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі як обвинуваченного.

Вважав, що при розгляді справи суд не надав належної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, так як висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що має істотне значення по справі, а саме не було надано належної оцінки наступним обставинам.

Так, на переконання обвинуваченого, відсутні очевидці, які б бачили, що він ОСОБА_7 наносить потерпілому удари кулаком. Свідок ОСОБА_8 пояснив в суді, і це зазначив суд у вироку, " що бачив потерпілого, який замахнувся косою на обвинуваченого, після чого той косу вихопив та відкинув убік. Потім обвинувачений ОСОБА_7 пішов до машини...." Суд критично оцінив покази свідка, тому, що ніби то не відомо коли відбулася сварка, однак свідок повідомив суду, що це було в липні і він бачив, як потерпілий замахнувся на нього ОСОБА_7 косою і місцем цих подій був город ОСОБА_9 .

Покази свідка, якого заявила сторона обвинувачення оцінені судом упереджено. Не зважаючи на тиск з боку прокурора яка не задавала питання, а коментувала під час допиту свідка його покази, намагаючись збити його, свідок ОСОБА_8 відповів суду « дільничій записав покази по горячим слідам, я розказав що бачив і чув» (58 хвилина протоколу судового засідання від 22.12.2021 року. Такі обставини співпадають з показами потерпілого, який підтвердив, що тримав під час сварки косу в руках перебуваючи на своєму городі і між ними виникла сварка. У вироку покази свідка спотворені, хоч ОСОБА_8 являється єдиним очевидцем події.

Також, обвинувачений зазначав, що потерпілий надав суперечливі покази, кожного разу називаючи різну кількість отриманих ударів та їх локалізацію.

Потерпілий ОСОБА_9 в своїй заяві про кримінальне правопорушення від 03.07 2021 року (а.с.36) повідомив, що ніби то він ОСОБА_7 наніс ; йому близько трьох ударів в область обличчя, в той час як під час слідчого ексгіеременту, який був покладений в основу висновку експерта № 126 пояснив, що отримав "один удар стоячи спиною до мене, в область шиї, а один удар в губи».

Експертні дослідження проводилися одним і тим же експертом в один і той самий день - 15 липня 2021 року між тим, в них аналізуються різні об`єктивні данні.

Так із висновку експерта №125 від 27.07.21 року (38) вбачається, що до кабінету СМЕ потерпілий не звертався і судово-медична експертиза проводилася за даними наданої медичної документації, якою є довідка лікаря на а.с.37. В довідці вказано діагноз: "Садно верхньої та нижньої губи", між тим експерт в своїх підсумках, в п. 5 орієнтуючись лише на довідку та постанову слідчого приходить до висновку про "наявність на тілі потерпілого не менше 2-х ділянок приладдя травмуючого чинника." Із п.4 вищезазначеної експертизи -"об`єктивно відповісти про давність виникнення виявлених ушкоджень за наявною меддокументацією не представляється можливим".

Відповідно до висновку експерта № 126 від 27.07.2021 року (а.с.63) експертом взяті за основу покази потерпілого про іншу кількість ударів, зазначену на слідчому експеременті (один удар стоячи спиною до мене, в область шиї, а один удар в губи) В підсумках зазначено, що "механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому показаний на слідчому експеременті ОСОБА_9 (носить характер припущення) " не виключає можливості...".

Обвинувачений зазначав, що суд взяв до уваги покази свідків, які не були очевидцями події та являються заінтересованими у результаті справи оскільки свідок ОСОБА_10 є дружиною потерпілого і розповідала зі слів потерпілого, а свідок ОСОБА_11 з яким я взагалі ні коли не був знайомим і він це підтвердив в суді, з яким він ОСОБА_7 ніколи не спілкувався телефоном розповів, що він ОСОБА_7 ніби то не заперечував, що побив потерпілого». Свідок ОСОБА_11 навіть розповів суду про те, що бачив на потерпілому синці на ребрах та кров`яні ссадна на голові, тобто тілесні ушкодження, про які не розповідає навіть потерпілий, та які не відображені в медичній документації. (1.10 хвилин протокол від 22.12.2021 року.)

Не зважаючи на такі суперечливі обставини, суд зазначив у вироку, що ніби то він ОСОБА_7 наніс два удари потерпілому, що не співпадає з обставинами, які досліджувалися в ході досудового розслідування, на які послався суд як докази. Такі докази по справі оцінені судом «поза розумним сумнівом».

Обвинувачений стверджував, що не наносив ударів потерпілому. У вироку не зазначено куди та чим були нанесені удари, не з`ясована їх кількість і суду необхідно було при таких суперечливих обставинах надати ретельну оцінку показам свідків, іншим матеріалам справи.

Суд формально та поверхнево розглянув справу, не надав у вироку ні якої оцінки його особі як обвинуваченого тому, що: він раніше не судимий, до адміністративної та кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, у нього багатодітна родина, він має трьох неповнолітніх дітей, а зараз ще на його утриманні малолітній онук.

З характеристики старости сіл Кролевецької міської ради ( а.с.49) видно, що їхня сім`я не схильна до сварок та живе тихо і спокійно, а особисто він ОСОБА_7 позитивно характеризуюся.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Прокурором ОСОБА_12 на апеляційну скаргу обвинуваченого подану заперечення, в яких прокурор просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, 03.07.2021 року близько 10.00 год ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Любитове Конотопського району біля городу, що належить потерпілому ОСОБА_9 , з котрим мав неприязні відносини, вступив з останнім у словесну сварку. В ході сварки обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання його суспільно-небезпечних наслідків, наблизився до потерпілого, завдавши одного удару долонею лівої руки в область шиї, після чого завдав ще одного удару кулаком в область обличчя, а саме верхньої та нижньої губи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №125 від 27.07.2021, в результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді «садна верхньої та нижньої губи», яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Про дату, час і місце обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений, разом з тим, 10.08.2022 року подав заяву в якій просив розгляд його апеляційної скарги проводити без його участі. Апеляційну скаргу підтримав.

Враховуючи викладене, а також те, що вирок суду першої інстанції оскаржений лише одним учасником справи обвинуваченим, тобто питання про погіршення становище обвинуваченого не ставиться, керуючись ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе слухання справи провести без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи вирок суду оскаржено одним учасниками справи обвинуваченим ОСОБА_7 , який просив вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 22.12.2021 року, скасувати, та направити справу на новий розгляд в іншому складі суддів. Вважав вирок суду незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що вирок винесений лише на припущеннях, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а при призначені йому покарання не були враховані всі обставини характеризуючи особу і призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі як обвинуваченного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до положень ст. 94 цього Кодексу, згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення не визнав. В судовому засіданні пояснював, що з потерпілим дійсно має протягом тривалого часу неприязні стосунки, оскільки останній неодноразово косив траву на городі, котрим користується і котрий засіває обвинувачений. Зокрема, дійсно 03.07.2021 року близько 10.00 год, приїхавши із сином на городню ділянку, якою він користується як такою, що належала хрещеній його дружини і з дозволу останньої, обвинувачений виявив тракторну колію через весь город, залишену трактором, яким викошено траву на городі потерпілого. На межі сусіднього городу, який належить потерпілому, він дійсно вступив у словесну сварку з потерпілим, у ході якої останній замахнувся на нього косою, яку обвинувачений вирвав та відкинув убік. Після цього ОСОБА_7 пішов з городу та поїхав геть, оскільки у машині чекав його неповнолітній син. Потерпілого ОСОБА_9 не бив, тілесних ушкоджень не заподіював.

Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину не визнав, суд першої інстанції встановив, що його винуватість під час судового засідання повністю доведена наступними доказами, безпосередньо дослідженими судом.

Так, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 суду пояснював, що з обвинуваченим тривалий час перебуває у неприязних відносинах. 03.07.2021 між ними дійсно виникла словесна сварка через те, що потерпілий трактором заїхав на город, котрим користується обвинувачений. У ході сварки обвинувачений вирвав у нього з рук косу, завдав двох ударів, а коли потерпілий упав, пішов геть. Після цього потерпілий поїхав додому велосипедом, вмився, зателефонував знайомому ОСОБА_11 та поїхав з останнім до м. Кролевець у поліцію, а потім у лікарню. Під час сварки поруч нікого не бачив, у сварку ніхто не втрутився.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 суду пояснював, що у липні цього року, числа назвати не зміг, порався на власному городі, який знаходиться через три чи чотири ділянки від городу потерпілого ОСОБА_9 , коли почув звуки сварки. У напрямку шуму свідок побачив потерпілого, який замахнувся косою на обвинуваченого, після чого той косу вихопив та відкинув убік. Потім обвинувачений ОСОБА_7 пішов до машини, в якій сиділа дитина обвинуваченого. Він не бачив ані ударів обвинуваченим потерпілого, ані падіння потерпілого на землю, однак доповнив, що бачив не весь перебіг сварки. Крім того, на запитання прокурора визнав, що сварки мали місце між обвинуваченим та потерпілим неодноразово, тож можливо, що він був свідком іншого конфлікту між ними.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснював, що влітку, місяць та дату назвати не спромігся, дійсно йому зателефонувала дружина потерпілого та попрохала відвезти до поліції в м. Кролевець. Приїхавши до потерпілого ОСОБА_9 , він побачив, що у того розбите обличчя (губи всередині та ззовні), на голові садно, на ребрах синці. Зателефонував обвинуваченому, який не заперечував, що бив потерпілого, але добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відмовився. Тоді свідок відвіз потерпілого до поліції, де їх направили до лікарні. У лікарні потерпілому зафіксували заподіяні тілесні ушкодження, після чого у поліції прийняли заяву про завдання тілесних ушкоджень. Про походження тілесних ушкоджень знає зі слів потерпілого та обвинуваченого, котрий особисто телефоном визнав, що бив потерпілого.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 повідомила, що 03.07.2021 року потерпілий, її чоловік, поїхав на город обкошувати, а за годину повернувся закривавлений, пояснив, що обвинувачений прийшов на їхній город та його побив. Тоді вона зателефонувала знайомому та попрохала відвезти потерпілого до м. Кролевець у поліцію. Раніше сварки з обвинуваченим виникали, але сили ніхто ніколи не застосовував, хоча обвинувачений приходив із вилами та погрожував спалити. Про походження тілесних ушкоджень знає зі слів потерпілого.

Також, з метою повноти та об`єктивності у вирішенні справи судом першої інстанції досліджено і ряд письмових доказів, які він визнав належними і допустимими і які поклав в основу обвинувального вироку, зокрема:

- протокол прийняття заяви ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.07.2021;

- довідку приймального відділення КП «Кролевецька лікарня» Кролевецької міської ради, згідно з якою діагноз ОСОБА_9 «садно верхньої та нижньої губи»;

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.07.2021, під час якого потерпілий ОСОБА_9 відтворив події 03.07.2021;

- висновок експерта №125 від 27.07.2021, згідно з яким 03.07.2021 лікарями у ОСОБА_9 виявлено «садно верхньої та нижньої губи», які виникли внаслідок дії тупого предмету(-ів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні властивості будови травмуючого предмету(-ів) в морфології пошкоджень не відобразилися. Має місце не менше двох ділянок прикладання травмуючого чинника. Виявлені садна мають характер легких тілесних ушкоджень. Відповісти про давність їх утворення неможливо. Характер та локалізація виявлених ушкоджень не виключає можливості утворення за обставин, зазначених в наданій експерту постанові;

- висновок експерта №126 від 28.07.2021, згідно з яким механізм виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ході проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , не виключає можливості їх утворення за обставин, на які вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту.

Також судом першої інстанції було досліджено і інші матріали кримінального провадження з яких встановлено наступне.

Так, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.07.2021, ОСОБА_7 не перебуває на військовому обліку.

Згідно довідки КП «Кролевецька лікарня» Кролевецької міської ради від 21 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 встановлено, що останній на «Д» обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

З довідки ІТ вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий.

З характеристики, виданої старостою сіл Спаське, Лапшине, Любитове вбачається, що ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони.

Згідно копій свідоцтв про народження, ОСОБА_7 має трьох неповнолітніх дітей, що перебувають на його утриманні: дочку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи викладені обставини та проаналізувавши їх в своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вину обвинуваченого повністю доведено під час судового розгляду та його дій правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження.

Щодо позиції обвинуваченого, який сою вину не визнав, то суд першої інстанції також надав їй оцінку, з якою колегія суддів також погоджується, оскільки з урахуванням пояснень потерпілого, свідків та письмових доказів, перелічених вище, вважає, що твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він непричетний до злочину, спростовуються наведеними вище доказами, які беззаперечно доводять його вину. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що така позиція обвинуваченого не є щирою, спрямована на ухилення від відповідальності за вчинений злочин.

Колегія суддів погоджується і з тим, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , сумнівів не викликають, оскільки вони повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_7 , а також повноцінно відтворюють обставини скоєння інкримінованого йому злочину.

Не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції покази обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не завдавав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , як такі, що спростовуються свідченням потерпілого ОСОБА_9 .

Тому, на підставі показів потерпілого, свідків, наданих суду першої інстанції, а також на підставі досліджених судом матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про те, що сторона обвинувачення довела вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає правильним.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначав про те, що відсутні очевидці, які б бачили, що він ОСОБА_7 наносить потерпілому удари кулаком. Свідок ОСОБА_8 пояснив в суді, і це зазначив суд у вироку, " що бачив потерпілого, який замахнувся косою на обвинуваченого, після чого той косу вихопив та відкинув убік. Потім обвинувачений ОСОБА_7 пішов до машини...." Суд критично оцінив покази свідка, тому, що ніби то не відомо коли відбулася сварка, однак свідок повідомив суду, що це було в липні і він бачив, як потерпілий замахнувся на нього ОСОБА_7 косою і місцем цих подій був город ОСОБА_9 .

У відповідь на вказані доводи обвинуваченого колегія суддів звертає увагу, що пояснення свідка ОСОБА_8 суд першої інстанції оцінив критично, з тих підстав, що останні не вказують однозначно, якої саме сварки обвинуваченого з потерпілим стосуються і коли відбулася ця сварка. Окрім того, свідок підтвердив суду, що бачив лише частину подій, які відбувалися у ході сварки з чого слідує, що момент завдання потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим, свідок міг і не бачити.

Також, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначав, що покази свідка, якого заявила сторона обвинувачення оцінені судом упереджено. Не зважаючи на тиск з боку прокурора яка не задавала питання, а коментувала під час допиту свідка його покази, намагаючись збити його, свідок ОСОБА_8 відповів суду « дільничій записав покази по горячим слідам, я розказав що бачив і чув» (58 хвилина протоколу судового засідання від 22.12.2021 року. Такі обставини співпадають з показами потерпілого, який підтвердив, що тримав під час сварки косу в руках перебуваючи на своєму городі і між ними виникла сварка. Натомість, колегія суддів звертає увагу на те, що пояснення вказаного свідка в частині того, що він бачив лише частину подій, які відбувалися у ході сварки, так і залишаються не спростованими.

Також, обвинувачений зазначав, що потерпілий надав суперечливі покази, кожного разу називаючи різну кількість отриманих ударів та їх локалізацію. Обвинувачений зазначав, що потерпілий ОСОБА_9 в своїй заяві про кримінальне правопорушення від 03.07 2021 року (а.с.36) повідомив, що ніби то він ОСОБА_7 наніс ; йому близько трьох ударів в область обличчя, в той час як під час слідчого ексгіеременту, який був покладений в основу висновку експерта № 126 пояснив, що отримав "один удар стоячи спиною до мене, в область шиї, а один удар в губи».

Перевіривши такі доводи обвинуваченого, колегія суддів вбачає слушним те, що в протоколі про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.07.2021 року дійсно вбачається, що потерпілий повідомляв про завдання близько трьох ударів (а.с. 36), однак в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий повідомив про два удари, разом з тим, вважати це підставою для неправдивості всіх показів потерпілого, колегія суддів не може, оскільки в потерпілого було встановлено наявність тілесних ушкоджень від двох ударів, які мають місце і підтверджені висновками експертів. Щодо різниці три чи два удари які вказував потерпілий, то із вказаного вище протоколу про прийняття заяви видно, що потерпілий зазначив «близько трьох», а не «три».

Також, в апеляційній скарзі обвинувачений ставив під сумнів як докази висновки експертів, оскільки два висновки проводились одним і тим же експертом, в один і той самий день, однак в них аналізуються різні об`єктивні данні.

Так із висновку експерта №125 від 27.07.21 року (38) вбачається, що до кабінету СМЕ потерпілий не звертався і судово-медична експертиза проводилася за даними наданої медичної документації, якою є довідка лікаря на а.с.37. В довідці вказано діагноз: "Садно верхньої та нижньої губи", між тим експерт в своїх підсумках, в п. 5 орієнтуючись лише на довідку та постанову слідчого приходить до висновку про "наявність на тілі потерпілого не менше 2-х ділянок приладдя травмуючого чинника." Із п.4 вищезазначеної експертизи -"об`єктивно відповісти про давність виникнення виявлених ушкоджень за наявною меддокументацією не представляється можливим".

Відповідно до висновку експерта № 126 від 27.07.2021 року (а.с.63) експертом взяті за основу покази потерпілого про іншу кількість ударів, зазначену на слідчому експеременті (один удар стоячи спиною до мене, в область шиї, а один удар в губи) В підсумках зазначено, що "механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому показаний на слідчому експеременті ОСОБА_9 (носить характер припущення) " не виключає можливості...".

У відповідь на вказане колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на фактичні обставини справи, які суд першої інстанції вважав доведеними.

Так, 03.07.2021 року близько 10.00 год ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Любитове Конотопського району біля городу, що належить потерпілому ОСОБА_9 , з котрим мав неприязні відносини, вступив з останнім у словесну сварку. В ході сварки обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання його суспільно-небезпечних наслідків, наблизився до потерпілого, завдавши одного удару долонею лівої руки в область шиї, після чого завдав ще одного удару кулаком в область обличчя, а саме верхньої та нижньої губи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №125 від 27.07.2021, в результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді «садна верхньої та нижньої губи», яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

З викладеного вбачається, що обвинуваченим потерпілому було завдано два удари, однак легкі тілесні ушкодження у вигляді «садна верхньої та нижньої губи», утворились від одного. В даному випадку, експертом було проаналізовано медичну документацію - довідку лікаря на а.с.37 з якої встановлено діагноз: "Садно верхньої та нижньої губи", та слідчий експеримент за участю потерпілого, на підставі якого експерт дійшов висновку, що механізм виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ході проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , не виключає можливості їх утворення за обставин, на які вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту. При цьому, вказане свідчить не про припущення експерта, як наголошував обвинувачений, а про те, що продемонстровані потерпілим обставини, за яких він отримав тілесні ушкодження збігаються з тим, що такі ушкодження могли утворитись саме за вказаних потерпілим подій.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що суд взяв до уваги покази свідків, які не були очевидцями події та являються заінтересованими у результаті справи оскільки свідок ОСОБА_10 є дружиною потерпілого і розповідала зі слів потерпілого, а свідок ОСОБА_11 з яким він - обвинувачений взагалі ніколи не був знайомим, не спілкувався з ним по телефону і не говорив, що побив потерпілого, то колегія суддів зазначає, що пояснення цих свідків не є ключовими і єдиними доками вини обвинуваченого, а виступають додатковими у встановлені всіх обставин події. При цьому, вони не суперечать ні поясненням потерпілого ні висновкам експертів.

Також, обвинувачений в апеляційній скарзі стверджував, що у вироку не зазначено куди та чим були нанесені удари, не з`ясована їх кількість, однак вказане не відповідає дійсності, так як зі змісту вироку вбачається протилежне.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заперечень обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину щодо особи похилого віку, врахував суд особу винного, його майновий стан, який офіційно не працевлаштований, що унеможливлює призначення йому покарання у вигляді виправних робіт, позицію прокурора, яка просила призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, а також положення диспозитивності кримінального судочинства, і дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції статті.

В апеляційній скарзі обвинувачений стверджував, що суд формально та поверхнево розглянув справу, не надав у вироку оцінки його особі як обвинуваченого тому, що: він раніше не судимий, до адміністративної та кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, позитивно характеризується та що у нього багатодітна родина, він має трьох неповнолітніх дітей та малолітнього онука.

У відповідь на такі доводи апелянта колегія суддів звертає увагу на санкцію ч. 1 ст. 125 КК України, яка за вчинення даного кримінального правопорушення передбачає такі види покарань: штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував майновий стан обвинуваченого, в тому числі те, що він офіційно не працевлаштований, і як вид покарання не призначив йому штрафу. Натомість суд обрав для обвинуваченого покарання у виді 150 годин громадських робіт, що не обтяжить обвинуваченого у сплаті штрафу через відсутність заробітку, та не призначив йому найсуворіший вид покарання у виді виправних робіт. Вказане покарання колегія суддів вважає справедливим і достатнім та не вбачає підстав для його зміни.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції вважає таким, що узгоджується з вимогами ст. 370 КПК України, а тому залишає його без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 22.12.2021 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4