Справа № 163/2831/16-к
Провадження № 1-кп/163/2/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 0000207 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, вищої освіти, одруженого, старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Ковель" Волинської митниці ДФС, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , обіймаючи посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 7 митного поста "Ягодин" Волинської митниці ДФС, будучи службовою особою і представником органу виконавчої влади, виконуючи функції працівника правоохоронного органу, під час виконання владних повноважень в зоні митного поста "Ягодин", що в селі Старовойтове Ковельського (колишнього) Любомльського району Волинської області, в період з 20:15 години по 23:54 години 18 травня 2015 року і здійснення митного контролю та митного оформлення вантажу "волокна штапельні", що переміщувався в режимі імпорт в адресу ТОВ "Мел-Ком" автомобілем "Scania", номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, номерний знак НОМЕР_2 , вніс до офіційного документа Акта про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 18 травня 2015 року (далі Акт від 18 травня 2015 року) завідомо неправдиві відомості про відповідність товару відомостям, зазначеним в митній декларації та товарно-супровідних документах.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням не визнав і показав, що здійснював митний контроль і митне оформлення товару "волокна" в адресу ТОВ "Мел-Ком". Відповідно до автоматично сформованих системою АСАУР ризиків провів частковий огляду 20% товару. Від представника ТОВ "Мел-Ком" отримав усну заяву про пересортицю і помилку в товарно-супровідних документах, які будуть усунуті наступного дня вранці. Оскільки на той час не було керівництва для узгодження подальших дій, а його зміна закінчувалась, завершив митне оформлення з перспективою наступного коригування. Вранці надійшла заява ТОВ "Мел-Ком" і кошти на повну оплату скоригованих митних платежів. Вважає свої дії необдуманими, однак жодної особистої вигоди від таких своїх дій не мав, не мав наміру надати таку вигоду і ТОВ "Мел-Ком".

Дослідження і аналіз наданих сторонами доказів привів суд до такого висновку.

За ч.1 ст.366 КК України в провину ОСОБА_4 ставиться внесення до графи 8.3.4 Акту про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 18 травня 2015 року завідомо неправдивих відомостей щодо відповідності переміщуваного в адресу ТОВ "Мел-Ком" товару відомостям, зазначеним у митній декларації та товарно-супровідних документах.

Фактичні обставини такого обвинувачення стороною захисту оспорювались лише в частині допустимості цього Акту як доказу з огляду на порушення процедури його вилучення.

Сам обвинувачений в судовому засіданні не заперечив складання Акту від 18 травня 2015 року, однак заявив, що вніс до нього відомості про відповідність переміщуваного товару товарно-супровідним документам через те, що закінчувалась його зміна, керівництва для узгодження дій не було, а представник ТОВ "Мел-Ком" запевнив про проведення коригування вранці наступного дня, що і було зроблено.
Під час досудового розслідування Акт від 18 травня 2015 року одержаний старшим оперуповноваженим УВБ ГУ ДФС у Волинській області відповідно до протоколу від 13 жовтня 2015 року на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2015 року та доручення процесуального прокурора від 06 жовтня 2015 року.
Складання ОСОБА_4 . Акту від 18 травня 2015 року підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Невідповідність Акту від 18 травня 2015 року в частині відомостей про кількість та асортимент переміщуваного в адресу ТОВ "Мел-Ком" товару відомостям товарно-супровідних документів доведена і заявами ТОВ "Мел-Ком" та аркушами коригування митної декларації № 205020007/2015/003899.

Твердження сторони захисту про те, що співробітник оперативного підрозділу не мав права на виконання ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до документів, є безпідставним.
Так, пунктом 5 ч.2 ст.36 КПК України встановлено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.
Згідно із ч.2 ст.41 КПК України під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 27 січня 2022 року у справі № 417/3174/16-к, нормами КПК України не заборонено проводити тимчасовий доступ до речей і документів оперативними працівниками за умови наявності доручення слідчого на проведення вказаної слідчої дії.
Як вбачається з доручення прокурора від 06 жовтня 2015 року, він доручив керівнику відділу ГУ ДФС у Волинській області як оперативного підрозділу органу, що здійснював контроль за додержанням податкового і митного законодавства, здійснити вилучення документів стосовно митного оформлення вантажу "волокна штапельні синтетичні", увезеного в адресу ТОВ "Мел-Ком" за декларацією № 20520007/2015/003899.
З огляду на викладене суд вважає, що порушень процесуального закону під час збирання доказів в цій частині обвинувачення сторона обвинувачення не допустила.

Частина 1 ст.366 КК України передбачає кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Визначення офіційних документів в розумінні цієї норми надано в примітці до ст.358 КК України:
"Під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити".
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 760/8761/16-к, при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Окрім того, така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України щодо ознак предмета службового підроблення (справи N 5-10кс13, N 5-50кс15), яка зводиться до того, що нормативне визначення службового підроблення визнає офіційними документами ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

З копій наказів Волинської митниці ДФС від 20 березня 2015 року № 281-о та від 10 лютого 2016 року № 118-о встановлено, що ОСОБА_4 з 23 березня 2015 року по 15 лютого 2016 року працював на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 7 митного поста "Ягодин" Волинської митниці ДФС.
Затвердженою в.о. начальника Волинської митниці ДФС 23 березня 2015 року посадовою інструкцією старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 7 митного поста "Ягодин" Волинської митниці ДФС визначено завдання, обов`язки, права та відповідальність ОСОБА_4 на займаній посаді, в тому числі здійснення перевірки документів та відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України суб`єктами ЗЕД та громадянами (п.п.2.7.9); здійснення митного огляду (огляд товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, особистий огляд громадян) (п.2.7.11); забезпечення у встановленому порядку внесення змін до митних декларацій та визнання митних декларацій недійсними (п.2.9.2); реалізація заходів з управління ризиками шляхом виконання митних формальностей, визначених за результатами застосування системи управління ризиками, та внесення у встановленому порядку інформації про результати їх виконання до автоматизованої системи митного оформлення товарів (п.2.11.3).
З посадовою інструкцією обвинувачений ознайомився і отримав її копію 23 березня 2015 року.

Заповнений і посвідчений ОСОБА_4 . Акт від 18 травня 2015 року передбачений приписами ст.338 МК України, а його форма визначена наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 636.

Отже, ОСОБА_4 як посадова особа в межах своїх повноважень від імені митного органу вніс неправдиві відомості до документу, який містив необхідні реквізити та посвідчував застосування однієї з форм митного контролю, що, в свою чергу, посвідчувало факт відповідності товару товарно-супровідним документам як однієї з правових підстав для митного оформлення цього товару.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у внесенні до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей повністю доведена, а надана органом досудового розслідування кваліфікація його дій за ч.1 ст.366 КК України є правильною.

Крім встановленого судом доведеним обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він під час виконання владних повноважень в зоні митного поста "Ягодин" Волинської митниці ДФС в період з 20:15 години по 23:54 годину 18 травня 2015 року умисно, всупереч інтересам служби та в корисливих інтересах ТОВ "Мел-Ком" з метою отримання останніми неправомірної вигоди у виді ухилення від сплати митних платежів в повному обсязі, здійснюючи митний контроль та митне оформлення вантажу "волокна штапельні", що слідував в режимі імпорт транспортним засобом марки "Scania", номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, номерний знак НОМЕР_2 , незважаючи на явну невідповідність наявного фактичного вантажу, асортименту та кількості товару, заявленому до митного оформлення згідно з митною декларацію № 20520007/2015/003899, шляхом внесення до Акту від 18 травня 2015 року завідомо неправдивих відомостей щодо відповідності товару відомостям, зазначеним в митній декларації та товаросупровідних документах, незважаючи на інформацію присутніх представників органів податкової міліції та безпосереднє звернення до нього представника декларанта щодо невідповідності фактичного вантажу задекларованому, не вживши заходів щодо складання протоколу про порушення митних правил за цим фактом, в порушення вимог ст.269 МК України, п.34 Постанови КМ України № 450 завершив митне оформлення та випустив товар у вільний обіг, чим заподіяв державним інтересам шкоду у вигляді ненадходження до бюджету митних платежів і зборів в розмірі 265 803,05 гривні, що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками.
Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.364 КК України (в редакції Закону України № 1261-VІІ від 13 травня 2014 року, що діяв на час інкримінованого обвинувачення).
В цій частині обвинувачення суд дійшов такого висновку.

Статтею 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи..
Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ч.5 ст.9 КПК України застосовується в кримінальному процесі, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом вимагається, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням (постанова Верховного Суду від 17 серпня 2021 року у справі № 484/1376/18).

З огляду на приписи ст.ст.22, 92 КПК сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Згідно з вимогами ст.91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування цих відповідно до ст.92 КПК України обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Частина 2 статті 364 КК України встановлює кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Об`єктивну сторону зловживання владою або службовим становищем складає сукупність трьох ознак: 1) діяння (дія або бездіяльність) у формі використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) суспільно небезпечні наслідки у виді істотної шкоди зазначеним у законі правоохоронюваним правам, свободам або інтересам (ч. 1 ст. 364 КК) або тяжких наслідків (ч. 2 ст. 364 КК); 3) причинний зв`язок між злочинним діянням і наслідками, що настали.
Істотна шкода та тяжкі наслідки можуть бути інкриміновані винному лише за наявності причинного зв`язку між його діянням (дією чи бездіяльністю) та настанням зазначених наслідків. Для наявності цього зв`язку необхідно встановити: які саме службові обов`язки, покладені на особу, або повноваження з надання публічних послуг були нею порушені; чи передували ці порушення заподіянню істотної шкоди або тяжких наслідків; чи створювали вони реальну можливість заподіяння цих наслідків; чи виявилися ці порушення необхідною умовою настання таких наслідків і чи викликали їх із неминучістю в конкретних умовах.
Службове зловживання визнається закінченим із моменту заподіяння істотної шкоди чи тяжких наслідків правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або державним чи громадським інтересам.
Відсутність істотної шкоди чи тяжких наслідків означає, що вчинене службове зловживання не тягне кримінальної відповідальності, а може оцінюватись як дисциплінарний або адміністративний проступок.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.364 КК України, характеризується виключно прямим умислом.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи. Така мета полягає у прагненні особи шляхом зловживання своїм службовим становищем одержати матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.

В цьому кримінальному провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.364 КК України сторона обвинувачення мала довести, що обвинувачений умисно, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для ТОВ "Мел-Ком" використав владу чи службове становище всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам у розмірі понад 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив факту виявлення невідповідності фактично переміщуваного товару відомостям товарно-супровідних документів. Завершення митного оформлення обвинувачений пояснив тим, що представник ТОВ "Мел-Ком" запевнив його про уточнення кількості та вартості товару вранці наступного дня шляхом подання відповідної заяви, що було в подальшому і зроблено. Був упевнений в тому, що митні платежі будуть сплачені в належному розмірі, оскільки кошти ТОВ "Мел-Ком" внесло попередньо на рахунок митниці в достатньому розмірі. Жодної вигоди для себе не мав і не планував її отримати, раніше з цим підприємством та її посадовими особами знайомий не був. Не надавав якихось пільг чи переваг ТОВ "Мел-Ком", а водію транспортного засобу повідомив про необхідність перебувати в зоні митного контролю до уточнення відомостей про товар і сплати всіх митних платежів.

Факт невідповідності фактичної кількості та асортименту товарів вказаним в товарно-супровідних документах відомостям стверджено поданими до митного контролю інвойсом № 07-05-01 з пакувальними листами, поданими 19-23 травня 2015 року ТОВ "Мел-Ком" заявами про внесення змін до декларації, митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA205020007/2015/003899, аркушами коригування цієї декларації.
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що під час митного огляду транспортного засобу було виявлено невідповідність товару поданим до митного контролю товарно-супровідним документам, про що було звернуто увагу ОСОБА_4 .
Щодо обставин митного оформлення та перебування транспортного засобу на митному посту "Ягодин" зазначені свідки дали суперечливі показання в частині причин залишення транспортного засобу в зоні митного контролю. Їх твердження про власні заходи з перешкоджання виїзду документально не підтверджені, контрольний талон на транспортний засіб, яким переміщувався товар, не вилучався під час службових перевірок та досудового розслідування, а документи щодо затримання транспортного засобу та водія не складались.

З ініціативи сторони захисту та відповідно до ухвал слідчого судді проведено первинну та повторну судово-економічну експертизи.
Згідно з висновком експерта № 7434 за митною декларацією № UA205020007/2015/003899 документально підтверджено розмір митних платежів до коригування в сумі 155 320,21 гривні, після коригування 421 123,26 гривні. З точки зору вимог МК України та ПК України експерт вважав, що податкове зобов`язання ТОВ "Мел-Ком" щодо сплати митних платежів в сумі 421 123,26 гривні документально підтверджене.
Відповідно до повторного висновку експерта № 7651 розмір митних платежів за митною декларацією № UA205020007/2015/003899 документально підтверджено в сумі 155 320,21 гривні до коригування та в сумі 421 123,26 гривні після коригування. При цьому експерт зазначив, що з економічної точки зору та з огляду на проведене коригування збитки під час митного оформлення за цією митною декларацією відсутні.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку свідчить про такі факти.

Обвинувачений ОСОБА_4 дійсно проводив митне оформлення товару "волокна штапельні", що переміщувався в адресу ТОВ "Мел-Ком" 18 травня 2015 року через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС.
При цьому він завершив митне оформлення, що стверджено митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA205020007/2015/003899.
За заявами ТОВ "Мел-Ком" було проведено коригування кількості та вартості товару, після чого розмір митних платежів визначено у 421 123,26 гривень.
Транспортний засіб, яким товар переміщувався в Україну, залишив митний пост "Ягодин" 23 травня 2022 року. Ні сам транспортний засіб, ні його водій в процесуальному чи іншому порядку не затримувались, будь-які документи щодо їх затримання в зоні митного контролю у період з 18 по 23 травня 2015 року не складались.
Контрольний талон на транспортний засіб під час досудового розслідування не вилучався, в судовому засіданні як доказ не подавався.
Відомості про допит під час досудового розслідування водія транспортного засобу ОСОБА_8 та керівника ТОВ "Мел-Ком" ОСОБА_9 суду не надані, клопотання про їх допит під час судового розгляду прокурор не заявляв.

Стаття 269 МК України регламентує порядок та умови внесення змін до митної декларації, відкликання та визнання митної декларації недійсною.
Зокрема, частиною 10 статті 269 МК України передбачено, що у разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у митній декларації товарів, транспортних засобів комерційного призначення внесення змін, відкликання та визнання недійсною цієї декларації до закінчення провадження у відповідних справах забороняються. Не порушується провадження у справах про порушення митних правил у випадках, якщо декларант або уповноважена ним особа самостійно звернулися до органу доходів і зборів з проханням про внесення змін до митної декларації відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.
Згідно з ч.2 ст.269 МК України внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про звернення представника ТОВ "Мел-Ком" щодо внесення змін у декларацію по справі не спростоване, а досліджені в судовому засіданні докази (заяви керівника ТОВ "Мел-Ком" та аркуші коригування) такі показання підтверджують, в тому числі з огляду на сукупність дій учасників та незначний часовий проміжок час, упродовж якого вжито заходів щодо коригування декларації і сплати належних митних платежів.
До того ж сама митна декларація № UA205020007/2015/003899, яка надана суду під час дослідження доказів, містить вже відкориговані відомості про асортимент, кількість і митну вартість переміщуваного товару та нараховані в розмірі 421 123,26 гривні митні платежі.
Оформлена до коригування митна декларація, що була прийнята до митного оформлення ОСОБА_4 , суду як доказ не надавалась.

Крім цього, поза розумним сумнівом не доведено і мети надання ОСОБА_4 неправомірної вигоди в користь ТОВ "Мел-Ком".
В справі відсутні будь-які відомості про попереднє знайомство обвинуваченого з власником (власниками) ТОВ та його посадовими особами; такі особи не встановлювались або не допитувались.
Не встановлено під час досудового розслідування і фактів протиправного впливу на ОСОБА_4 зі сторони будь-яких осіб з метою спонукання до порушення ним вимог митного законодавства, докази з цього приводу суду не надавались.
З постанови процесуального прокурора від 13 квітня 2015 року вбачається, що з матеріалів досудового розслідування цього кримінального провадження виділено матеріали за фактом вчинення службовими особами Волинської митниці ДФС кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Новому провадженню присвоєно номер 0000070, однак під час розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_4 будь-які результати виділеного провадження суду не повідомлялись.

Отже, інкримінована ОСОБА_4 протиправна мета надання неправомірної вигоди ТОВ "Мел-Ком" не знайшла розумного обґрунтування і не доведена достатніми і належними доказами. Натомість його показання щодо прийняття ним рішення про завершення митного оформлення з перспективою внесення змін до митної декларації і відповідного корегування об`єктивно підтверджена дослідженими доказами.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27 жовтня 2016 року у справі № 5-99кс16, у вироку (ухвалі) має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру також має бути належним чином підтверджено (в т. ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву.
На підтвердження тяжких наслідків як ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, стороною обвинувачення в цій справі надано суду два вищевказані висновки судової економічної експертизи, відповідно до яких ТОВ "Мел-Ком" податкове зобов`язання виконало, а збитки під час митного оформлення товару з економічної точки зору не заподіяні.
Наведені докази та їх аналіз дають підстави вважати, що стороною обвинувачення не надано доказів примусового стягнення з ТОВ "Мел-Ком" митних платежів, що свідчить про відсутність суспільно небезпечних наслідків у вигляді шкоди матеріального характеру як обов`язкового елементу складу передбаченого ст.364 КК України злочину і виключає наявність об`єктивної сторони цього діяння.

Отже, на думку суду, дії ОСОБА_4 щодо митного оформлення товару ТОВ "Мел-Ком" хоча в певній мірі не відповідали приписам митного законодавства, однак не були спрямовані на використання свого службового становища всупереч інтересам служби з протиправною метою надання третій особі неправомірної вигоди і не спричинили інкримінованої шкоди у вигляді несплати митних платежів.

З огляду на викладене, проаналізувавши докази у справі, суд дійшов висновку, що наявність в діях ОСОБА_4 складу передбаченого ч.2 ст.364 КК України злочину не доведена.

Згідно з п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення

Таким чином, в цій частині обвинувачення ОСОБА_4 належить виправдати.

Оскільки аналіз обвинувачення за ч.2 ст.364 КК України привів суд до висновку про недоведеність мети надання протиправної вигоди третій особі, з обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.366 КК України, який є злочином з формальним складом, слід таку ж інкриміновану ознаку виключити.

Крім наведеного, суд зазначає, що акт службового розслідування, проведеного Волинською митницею на підставі наказу митниці від 10 листопада 2015 року № 638, є недопустимим доказом і не береться до уваги, оскільки таке розслідування проведено за дорученням слідчого прокуратури в межах цього кримінального провадження.
Однак така обставина не впливає на вищенаведені висновки суду за обома статтями обвинувачення, а доктрина "плодів отруйного дерева" не застосовна до висновків експертів, оскільки в їх основу покладено достатні первинні документи митного оформлення.

Обираючи обвинуваченому міру покарання за ч.1 ст.366 КК України, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю працевлаштування.
Пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини досудовим розслідуванням не встановлені і суд таких обставин також не вбачає.
В той же час суд також бере до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого та висновком органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе.

Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для призначення покарання обвинуваченому в межах закону, за якими він притягується до кримінальної відповідальності, у вигляді штрафу з позбавленням права обіймати певні посади в митних органах України відповідно до санкції ч.1 ст.366 КК України станом на 18 травня 2015 року, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення.
В той же час суд зауважує, що станом на 18 травня 2015 року відповідно до ст.12 КК України передбачений ч.1 ст.366 КК України злочин був віднесений до категорії невеликої тяжкості, а відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення.
Станом на час ухвалення цього вироку строк давності за вчинення передбаченого ч.1 ст.366 КК України кримінального правопорушення відповідно до приписів ст.ст.12, 49 КК України становить 5 років з дня вчинення правопорушення і до дня набрання вироком законної сили.
З огляду на положення ст.4 КК України суд вважає, що в частині відповідальності за ч.1 ст.366 КК України належить застосувати кримінальне законодавство станом на час вчинення кримінального правопорушення і відповідно до ч.5 ст.74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного основного і додаткового покарання.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений, речові докази відсутні.
Процесуальні витрати за проведення двох судово-економічних експертиз, які призначались в межах обвинувачення за ч.2 ст.364 КК України, у зв`язку з виправданням ОСОБА_4 слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.373, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, з позбавленням права обіймати посади в митних органах України, які пов`язані із здійсненням митних формальностей, строком на 2 (два) роки.
На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного і додаткового покарання у зв`язку із закінченням строку давності.

ОСОБА_4 у пред`явленому йому за ч.2 ст.364 КК України обвинуваченні визнати невинуватим за недоведеністю в його діянні складу злочину і по суду виправданим.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію повного тексту вироку негайно після проголошення його резолютивної частини вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1