Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/901/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Черкаси, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, 05 квітня 2020 року в період часу с 16 години 30 хвилин до 16 години 58 хвилин ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні магазину «Ашан», що по вулиці Гната Хоткевича, 1-Б, в місті Києві, керуючись умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, взяла з полиць магазину продукти харчування та інші товари, належні ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет», на загальну суму 1141,48 гривень, які заховала у два пакети, що мала при собі, після чого пройшла з ними повз касу в напрямку виходу, минаючи чергу і не маючи наміру розрахуватися за товар. Таким чином ОСОБА_9 намагалася таємно викрасти чуже майно, але, виконавши всі дії, які вона вважала необхідними для доведення вказаного кримінального проступку до кінця, його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, оскільки вона була зупинена працівниками охорони ТОВ «Ашан України гіпермаркет» за межами розрахункових кас.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи правильності установлених судом фактичних обставин кримінального проступку, доведеності винуватості ОСОБА_9 у його вчиненні та кваліфікації її дій, просить вирок змінити в частині призначеного покарання, а саме призначити обвинуваченій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. А саме, в порушення вимог ч. 2 ст. 5 КК України, суд призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, що набрав чинності 01 липня 2020 року та яким посилено кримінальну відповідальність діяння порівняно з законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час скоєння нею кримінального правопорушення, 05 квітня 2020 року, і передбачав покарання у виді штрафу в розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За таких обставин вирок суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України слід змінити в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.
Враховуючи конкретні обставини справи, те, що кримінальне правопорушення є незакінченим і шкода фактично відсутня, дані про особу обвинуваченої, яка не судима, має неповнолітню дитину, відсутність обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання, апелянт вважає необхідним і достатнім призначення ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить обвинувальний вирок щодо його підзахисної ОСОБА_9 скасувати і закрити кримінальне провадження.
Аргументуючи такі апеляційні вимоги, захисник вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 , суд не дав належної оцінки тому, що:
- відповідно до відеозаписів з камер відеонагляду з магазину «Ашан», що на диску долучені до справи, фактичний особистий обшук ОСОБА_9 був проведений в кімнаті охорони гіпермаркету до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто поза межами кримінального провадження. При цьому не було складено відповідного протоколу, не було залучено понятих, не роз`яснено обвинуваченій її процесуальні права, в тому числі на захист, не було отримано дозволу на обшук слідчого судді. У зв`язку з такими порушеннями норм кримінального процесуального закону, усі докази, що були отримані в результаті цього незаконного обшуку ОСОБА_9 , є недопустимими та не могли бути покладені в основу вироку;
- огляд місця події був проведений пізніше, без зазначення участі в указаній слідчій дії ОСОБА_9 , без роз`яснення їй права робити зауваження до протоколу. Вказані у протоколі огляду виявлені та вилучені продукти харчування в дійсності були виявлені під час попереднього незаконного обшуку ОСОБА_9 . До того ж, службове приміщення охорони «Ашан», де була проведена ця слідча дія, не є безпосереднім місцем події, тому проведення в даному приміщенні огляду місця події є незаконним;
- на згаданих вище відеозаписах з камер спостереження видно, що охорона затримала ОСОБА_9 05 квітня 2020 року о 16 годині 59 хвилин. Однак, акт № 738 про вартість товару, викрадення якого інкримінується ОСОБА_9 , складено о 16 годині 58 хвилин 05 квітня 2020 року, тобто раніше, ніж відбулося її затримання;
- згідно з показаннями в суді охоронця гіпермаркету «Ашан» свідка ОСОБА_11 , в кімнаті охорони, куди привели ОСОБА_9 , поліція знаходилася постійно. Наведене свідчить про те, що працівники поліції з приміщень ТОВ «Ашан» за допомогою працівників охорони магазину, які є їх негласними агентами, здійснюють контроль крадіжок із супермаркету. Проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 271 КПК України, контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин;
- допитаний в судовому засіданні як свідок охоронець гапермаркету «Ашан» ОСОБА_12 взагалі не впізнав ОСОБА_9 .
Окрім наведеного, апелянт звертає увагу на те, що суд відмовив у тимчасовому доступі до документів ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет», які сторона захисту хотіла витребувати, зокрема: акти інвентаризації товарно-матеріальних активів, готівки та грошових коштів в касах магазину «Ашан» по АДРЕСА_2 , станом на 05 квітня 2020 року, коли було вчинено крадіжку; акт проведеного службового розслідування по зазначеному факту; план-схему організації торгових прощ, касових вузлів та системи охорони магазину; документи з організації охорони; нормативно-правові документи про технічні умови та правила розташування кас в торгівельному залі; правила внутрішнього трудового розпорядку; штатний розклад працівників магазину; договори ЦПХ, трудові угоди, накази про прийняття на роботу, посадові інструкції, медичні довідки з алко-, наркодиспансерів працівників (охоронців), що затримували ОСОБА_9 ; договори на поставку всіх товарів, вилучених у ОСОБА_9 , та первинні бухгалтерські документи, на підставі яких здійснювалася поставка даної продукції в магазин. На переконання захисту, за відсутності указаних документів у матеріалах кримінального провадження неможливо встановити обставини, що підлягають обов`язковому доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, а отже ці обставини є недоведеними.
З урахуванням зазначеного апелянт вважає, що стороною обвинувачення не було доведено достатніми належними і допустимими доказами винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України. В тому числі, не доведено таких обов`язкових ознак суб`єктивної сторони складу цього кримінального правопорушення, як прямий умисел та корисливий мотив в діях ОСОБА_9 . При цьому суд безпідставно відхилив твердження захисту про те, що ОСОБА_9 мала при собі гроші, щоб розрахуватися за продукти в магазині, натомість у вироку послався виключно на припущення про те, що вона усвідомлювала, що, виходячи за межі касових зон з неоплаченим товаром, вчиняє його крадіжку.
Також захисник зазначає про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у застосуванні до ОСОБА_9 штрафу у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, яким посилено кримінальну відповідальність діяння та погіршено становище обвинуваченої, а не в редакції закону, що діяв на час вчинення нею кримінального правопорушення та яким було передбачено менший розмір штрафу.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 наводить конкретні рішення та висновки Верховного Суду, які підтверджують його апеляційні доводи.

Захисник ОСОБА_8 неодноразово належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання вкотре не з`явився, про поважні причини свого неприбуття суд не повідомив. Обвинувачена ОСОБА_9 не заперечувала проти розгляду кримінального провадження у відсутність її захисника. У зв`язку із цим та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд без захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу захисника підтримав лише в частині, що стосується призначеного покарання, пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу свого захисника, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, а саме відеозаписи з камер спостереження, що містяться на диску, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами перевірки доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 наведених вимог закону дотримався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким у вироку дана належна і правильна оцінка в аспекті вимог ст. 94 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в суді першої інстанції ОСОБА_9 , хоча і не визнала своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні та наявності у неї наміру на вчинення крадіжки, однак не заперечувала того, що 05 квітня 2020 року, зайшовши до магазину «Ашан», що біля станції метро «Чернігівська» в місті Києві, вона склала у власні два пакети товар з різних відділів магазину, про який зазначено у обвинувальному акті. З цим товаром в пакетах вона підійшла до однієї каси, там було багато людей, тому вона перейшла до іншої каси, але там хтось кашляв. Вона побачила, що поруч вільна каса, голосно сказала, що йде на іншу касу, хотіла перейти не через торговий зал, а з боку виходу, вийшла за межі кас і одразу дві особи затримали її і повели до кімнати охорони. Вона виявляла бажання розрахуватися, у неї були гроші готівкою, але їй не дали цього зробити.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 надала загалом аналогічні за змістом пояснення.

На противагу таким показанням обвинуваченої ОСОБА_9 суд у вироку належним чином проаналізував та оцінив відомості, які містяться, зокрема, у: показаннях в судовому засіданні представника потерпілого ТОВ «Анаш Україна гіпермаркет» ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 ; протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 квітня 2020 року (а.п. 83); протоколі огляду місця події від 05 квітня 2020 року (а.п. 84-107); протоколі про здійснення перегляду та вивчення знятої інформації від 14 квітня 2020 року відеозаписів з камер відеоспостереження з магазину «Ашан», що по вулиці Гната Хоткевича, 1-Б, в місті Києві, які на диску долучені до справи (а.п. 114, 115-123, 124), та безпосереднього перегляду цих відеозаписів в судовому засіданні; довідці ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет» від 05 квітня 2020 року про вартість вилученого у ОСОБА_9 товару (а.п. 109), повний і детальний зміст яких наведений в судовому рішенні.

Оцінивши наведені докази в сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про те, що вони доводять обвинувачення ОСОБА_9 та спростовують її версію захисту про те, що наміру скоювати крадіжки вона не мала.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 правильності таких висновків суду першої інстанції не спростовують, виходячи з такого.

В ході апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів безпосередньо переглянутий долучений до справи диск з відеозаписами з камер відеоспостереження з магазину «Ашан», що по вулиці Гната Хоткевича, 1-Б, в місті Києві (а.п. 114, 124).

Серед іншого, з даних відеозаписів вбачається, що 05 квітня 2020 року ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні магазину, в торгових відділах взяла різні товари, склала їх у два чорні пакети, які, в свою чергу, були у візку для покупок. Після цього ОСОБА_9 направилася до кас, залишила біля них візок для покупок і дістала звідти пакети з товаром, стала біля однієї каси в чергу, потім перейшла до іншої каси, далі повз чергу швидко пройшла з пакетами через касу, не розраховуючись за товар, в напрямку до виходу, після чого її затримали працівники охорони і супроводили до службового приміщення.

Твердження ОСОБА_9 в судах про те, що таким чином вона намагалася перейти на іншу вільну касу об`єктивно видаються сумнівними, оскільки на відеозаписі видно, що одразу за касами, повз які пройшла обвинувачена, за напрямком її руху знаходяться каси самообслуговування, інших звичайних вільних кас поруч не вбачається. При цьому, за версією ОСОБА_9 , за товари з магазину вона мала намір розраховуватися готівкою, хоча на касах самообслуговування приймається безготівковий розрахунок.

Будь-яких зауважень з приводу достовірності чи допустимості даних відеозаписів сторона захисту не заявляла. Обвинувачена ОСОБА_9 підтвердила те, що на цих відеозаписах зображена вона.

Зафіксовані означеними відеозаписами обставини повністю узгоджуються з показаннями в суді свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , які працювали охоронцями в магазині «Ашан».

Зокрема, свідок ОСОБА_14 показав, що він разом з ОСОБА_12 в торговому залі звернули увагу на обвинувачену, у якої в кошику був чорний пакет наповнений продуктами. ОСОБА_9 направилася до кас, спочатку підійшла до однієї каси, де було мало людей, потім пішла до каси, де було більше людей та яка знаходилася ближче до виходу з магазину, після чого взяла з кошика пакет з продуктами і повз чергу вийшла з неоплаченим товаром за межі кас, через антикрадіжні рамки, направилася в напрямку виходу, після чого була ним зупинена і супроводжена до кімнати охорони.

Загалом такі самі показання надав в суді свідок ОСОБА_12 .

Посилання захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні не впізнав ОСОБА_9 не спростовують правильності установлених судом обставин справи, приймаючи до уваги і те, що сама обвинувачена не заперечувала того факту, що 05 квітня 2020 року в магазині «Ашан» пройшла повз касу, не розрахувавшись за товар, а також того, що її зафіксовано на відеозаписах з камер спостереження.

Твердження апелянта про те, що після затримання ОСОБА_9 працівниками охорони магазину в приміщенні охорони фактично було проведено її незаконний обшук є неприйнятними. Зі згаданих вище відеозаписів з камер спостереження слідує, що після того, як ОСОБА_9 була супроводжена до кімнати охорони, там вона самостійно показала вміст сумки і пакетів та виклала на стіл товари, що у них містилися. При цьому, відеозаписами підтверджується, що до приїзду працівників поліції дані товари залишалися в кімнаті охорони і звідти не забиралися.

В протоколі огляду місця події від 05 квітня 2020 року, проведеного в період часу з 18 години 58 хвилин до 19 години 42 хвилин в приміщенні кабінету службової охорони в магазині «Ашан» по вулиці Гната Хоткевича, 1-Б, в місті Києві, за участі понятих, зафіксовані та описані товари, які ОСОБА_9 взяла в торговому залі та за які не розрахувалася, а також сфотографовані з долученням відповідної фототаблиці (а.п. 84-107). Надалі, ці товари були визнані слідчим речовими доказами та передані на відповідальне зберігання представнику ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет» ОСОБА_13 (а.п. 110, 111).

Доводи захисника про те, що в означеному протоколі не вказано про участь ОСОБА_9 та що приміщення охорони не було дійсним місцем події не сталять під сумнів законність цієї слідчої дії та достовірність і допустимість її результатів. При цьому колегія суддів приймає до уваги те, що в судах обвинувачена не заперечувала того, що взяла в магазині товар, який описаний у протоколі огляду місця події та в обвинувальному акті, відповідно, як і не оспорювала його вартості.

Виходячи з цього, посилання апелянта про те, що довідка ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет» від 05 квітня 2020 року про вартість вилучених у ОСОБА_9 товарів складена о 16 годині 58 хвилин (а.п. 109), на одну хвилину раніше, ніж відбулося її затримання працівниками охорони магазину, о 16 годині 59 хвилин відповідно до відеозапису з камери спостереження, не свідчить про спотворення доказів у справі.

Наданий ОСОБА_9 в апеляційному суді витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, розпочатому 11 грудня 2021 року за її заявою щодо можливого перевищення службових повноважень працівниками Деснянського УП ГУНП у м. Києві, сам по собі, за відсутності відповідних результатів цієї справи, не спростовує законності проведених під час досудового розслідування даного кримінального провадження слідчих і процесуальних дій чи допустимості їх результатів.

Твердження захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що з приміщення кімнати охорони магазину працівники поліції здійснюють передбачений ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочинів ґрунтується виключно на суб`єктивному припущені апелянта, яке нічим не підтверджене.

Посилання апелянта на те, що суд не задовольнив його клопотання про надання тимчасового доступу до документів ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет», за наведеним в апеляційній скарзі переліком, не вказує про не доведення у кримінальному провадженні передбачених ст. 91 КПК України обставин. Ті документи товариства, про які зазначає захисник, в даному випадку не можуть бути підтвердженням фактів чи обставин, що мають значення для встановлення істини у цій справі. В обґрунтування протилежного захисником будь-яких доводів не наведено.

Враховуючи вище зазначене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 колегія суддів дійшла переконання про те, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні, проаналізованих і правильно оцінених доказів. Водночас цими доказами, зокрема відеозаписами з камер спостереження, показаннями свідків охоронців в магазині, спростовується версія обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що вона не мала наміру скоювати крадіжку товарів з магазину, а лише хотіла перейти до іншої вільної каси але не через торговий зал, а з боку виходу за лінією касової зони.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_7 стосовно призначеного ОСОБА_9 покарання, колегією суддів встановлено таке.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність діяння, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За правилами ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України, в редакції Закону України № 1449-VI від 04 червня 2009 року, що діяла на час вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбачала такі альтернативні покарання: штраф від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадські роботи на строк від 80 до 240 годин; виправні роботи на строк до 2-х років; арешт на строк до 6-ти місяців; позбавлення волі на строк до 3-х років.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_9 покарання суд врахував: ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального проступку; те, що діями обвинуваченої матеріальної шкоди завдано не було; дані про її особу, що вона не судима, характеризується позитивно, має неповнолітню дитину; відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання.

Зваживши в сукупності наведені обставини, що впливають на захід примусу, суд дійшов правильного висновку про те, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 слід обрати покарання у виді штрафу.

Однак, визначивши для ОСОБА_9 штраф у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки, в порушення вимог ч. 2 ст. 5 КК України, застосував санкцію ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, що набрав чинності 01 липня 2020 року та яким посилено покарання у виді штрафу, у порівнянні з санкцією ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону України № 1449-VIвід 04 червня 2009 року, що була чинною на час вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення.

За таких підстав, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання необхідно змінити в порядку п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, а саме, з урахуванням встановлених обставин, що впливають на захід примусу, застосувати до обвинуваченої покарання у виді штрафу в розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення).

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити. Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.

Зменшити призначений ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України розмір штрафу з 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4