Справа № 944/1417/22
Провадження №1-кп/944/763/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.05.2022м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 березня 2022 року за № 0000142, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Трипілля Обухівського району Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, із вищою освітою, фізичної особи-підприємця, не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 332-2, ст. 336, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України,

встановив:

05 березня 2022 року, приблизно о 12.00 год, ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України згідно з Указами Президента України № 64/2022 та № 69/2022 від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а також розпочато мобілізацію до Збройних Сил України із встановленням обмежень щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, з метою отримання права на виїзд за межі України та звільнення від обов`язку мобілізації на службу до Збройних Сил України, через смс-повідомлення звернувся до невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, якій надав свої анкетні дані з метою виготовлення невстановленою особою тимчасового посвідчення військовозобов`язаного із внесенням відомостей про непридатність ОСОБА_4 до військової служби та зняттям із військового обліку, що, в свою, чергу надає право у період дії воєнного стану на виїзд за межі України та звільняє від призову на військову службу під час мобілізація до Збройних Сил України.

Невстановлена досудовим розслідуванням особа, після отримання від ОСОБА_4 необхідних анкетних даних, із нанесенням реквізитів комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 , 05 березня 2022 року у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за допомогою відповідної комп`ютерної техніки та інших засобів виготовила підроблений офіційний документ - тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 , видане 22 травня 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_4 , внісши до нього завідомо недостовірні відомості щодо непридатності до військової служби із зняттям з військового обліку ОСОБА_4 та надіслала останньому дане посвідчення через месенджер.

06 березня 2022 року. приблизно о 00:30 год, ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , за допомогою оргтехніки, роздрукував тимчасове посвідчення за № НОМЕР_1 , видане 22 травня 2019 року військовим комісаріатом ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_4 , відповідно до якого його визнано непридатним до військової служби у мирний та воєнний час за станом здоров`я, після чого невстановлена досудовим слідством особа проставила печатку ІНФОРМАЦІЯ_2 , реквізити та підписи військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , та передала даний підроблений документ ОСОБА_4 з метою подальшого його використання.

Таким чином, ОСОБА_4 здійснив пособництво в підробленні іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язку, з метою його особистого використання, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Крім цього, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про введення на всій території України, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, воєнного стану, проведення, на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, на території України загальної мобілізації до Збройних Сил України та обмеження щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, будучи обізнаний, що є військовозобов`язаним, та під час мобілізації зобов`язаний з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки, усвідомлюючи, що його може бути мобілізовано (призвано на військову службу) у визначеному законом порядку, діючи умисно, маючи умисел на незаконний перетин державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави, розуміючи, що своїми умисними діями заподіює шкоду інтересам держави, 06 березня 2022 року близько 12:50 год, рухаючись пішим порядком, перебуваючи на території пункту пропуску через державний кордон «Краківець», що в смт Краковець Яворівського району Львівської області, намагався незаконно перетнути державний кордон України в напрямку Республіки Польща, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак таке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_4 здійснив закінчений замах на перетинання державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. -1 ст. 332-2 Кримінального кодексу України.

Крім цього ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним та усвідомлюючи, що його може бути мобілізовано (призвано на військову службу) у визначеному законом порядку, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, вирішив ухилитись від військової служби під час мобілізації способом незаконного залишення території України.

При цьому, ОСОБА_4 був достовірно обізнаним про введення на всій території України згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, воєнного стану, проведення, на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, на території України загальної мобілізації до Збройних Сил України та обмеження щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Так, ОСОБА_4 , діючи на виконання свого злочинного умислу, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, в порушення вимог Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», Законів України «Про правовий режим воєнного стану», та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мав намір перетнути державний кордон України пунктом пропуску «Краківець», що в смт Краковець Яворівського району Львівської області, використовуючи тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 , видане 22 травня 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого ОСОБА_4 визнаний непридатним до військової служби у мирний та воєнний час за станом здоров`я.

Зокрема, 06 березня 2022 року, близько 12:50 год, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що є військовозобов`язаним, якому під час мобілізації забороняється змінювати місце проживання без дозволу військового комісаріату, а також, на якого покладено обов`язок після оголошення мобілізації невідкладно з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки, умисно, рухаючись пішим порядком, перебуваючи на території пункту пропуску через державний кордон «Краківець», що в смт Краковець Яворівського району Львівської області, використовуючи в особистих приватних інтересах підроблене тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 , видане 22 травня 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом його пред`явлення, поряд з іншими документами, працівнику Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 , вчинив дії з метою незаконного перетинання державного кордону України в напрямку Республіки Польща, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, ОСОБА_4 здійснив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, тобтовчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 Кримінального кодексу України.
Також 06 березня 2022 року, близько 12:50 год, ОСОБА_4 маючи умисел на незаконне перетинання державного кордону України в напрямку Республіки Польща, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, перебуваючи в пункті пропуску «Краківець», що в смт Краковець Яворівського району Львівської області, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, надав працівнику Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 завідомо підроблене тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 , видане 22 травня 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_4 відповідно до його останнього визнано непридатним до військової служби у мирний та воєнний час за станом здоров`я, в якому були проставлені реквізити та печатки військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 , реквізити та підписи військового комісара ОСОБА_7 , яке вищевказаним військовим комісаріатом не видавалось та не посвідчувалось, чим використав завідомо підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_4 здійснив використання завідомо підробленого документа, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

29 квітня 2022 року між прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. ст. 468, 472 Кримінального процесуального кодексу України.
В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.2 ст.15 ч.1 ст.332-2, ст.336, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ст.4 ст.358 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. В угоді про визнання винуватості сторони також узгодили призначення обвинуваченому покарання за ч. 5 ст. 27- ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст.332-2 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ст.336 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України узгодили остаточне покарання шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із застосуванням до ОСОБА_4 ст.75 Кримінального кодексу України та звільням від відбуття покарання з випробувальним терміном.
Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, оскільки при її укладенні були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив вказану угоду затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Також пояснив, що угода укладена добровільно, він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, характер обвинувачення, норми ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена обвинуваченим добровільно, в його присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України. Просив встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю повернути 1 рік, а також повернути матері обвинуваченого ОСОБА_8 внесену нею заставу в інтересах ОСОБА_4 в розмірі 24810,00 грн.
Враховуючи наведене вище, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно із ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України в угоді про визнання винуватості зазначаються, зокрема, її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Суд з`ясував, що обвинувачений повністю розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також суд встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам законодавства, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як здійснення пособництва в підробленні іншого офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язку, з метою його особистого використання; за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 332-2 КК України, як закінчення замаху на перетинання державного кордону України з метою заподіяння шкоди інтересам держави; за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації;, за ч. 4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкціям ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 332-2, ст. 336, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ст. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.
Також зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України.
Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що укладена між прокурором та підозрюваним угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставини, які пом`якшують покарання, передбачені до ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому угодженого між сторонами покарання, а саме : за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком 1 рік, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 332-2 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 1 рік, за ст. 336 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 3 роки, за ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком 1 рік 4 місяці.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, якою передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки зі звільненням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України від відбування покарання з випробуванням і встановлення йому іспитового строку тривалістю 1 рік.
Крім того, постановою слідчого СД Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області від 06 березня 2022 року визнано речовим доказом тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 , видане 22 травня 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно з нормами ч. ч. 1, 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що зазначений речовий доказ слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
Також, як встановив суд, ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 09 березня 2022 року до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 24810,00 грн.
Заставу в розмірі 24810,00 грн 10 березня 2022 року в інтересах ОСОБА_4 внесла ОСОБА_8 , що підтверджується листом ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» від 10 березня 2022 року № 9/1364.
Судом і встановлено і підтверджено учасниками кримінального провадження, що обв`язки, покладені ухвалою від 09 березня 2022 року, ОСОБА_4 виконував.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Відповідно до ч. 11 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року № 15, передбачений порядок їх повернення, зокрема. кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально - процесуальним кодексом України.
Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку.
Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що заставу, внесену в інтересах ОСОБА_4 слід повернути заставодавцю ОСОБА_8 .
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Керуючись ст. ст. 100, 182, 394, 424, 468, 469, 471, 472, 473, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України,
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 квітня 2022 року, укладену в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 березня 2022 року за № 0000142, між підозрюваним ОСОБА_4 і прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358, частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 332-2, статтею 336, частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:
за частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;
за частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 332-2 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік;
за статтею 336 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки;
за частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.
На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 , видане 22 травня 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.
До набрання вироком законної сили залишити в силі застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави.
Повернути ОСОБА_8 заставу у розмірі 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень 00 копійок з рахунку банку ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок:UA0000757, , одержувач Територіальне управління державної судової адміністрації у Львівській області, сплачену нею в інтересах ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
- обвинуваченим і його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1