ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/7183/22

Номер провадження 1-кп/495/759/2022

19 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000015 від 07 квітня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. смт. Сергіївка Білгород-Дністровського району , Одеської області, громадянина України, не одруженого, який має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей ,раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,з професійно-технічною освітою , який проходить військову службу за контрактом на посаді оператора-топогеодезиста відділення артелерійської розвідки взводу управління командира дівізіону військової частини НОМЕР_1 у військовму званні " матрос"-

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.406 КК України, -

сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілий - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення,передбачене ч.2 ст. 406 КК України, при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцев військової служби за контрактом та проходячи ії на посаді оператора-топогеодезиста відділення артелерійської розвідки взводу управління командира дівізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні " ІНФОРМАЦІЯ_2 ",діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні насідки і бажаючи їх настання,всупереч вимог ст. ст. 9, 11,49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 06 квітня 2022 року,близько 08 годин 30 хвилин,знаходячись в стані наркотичного сп*яніння, перебуваючи в приміщенні казарм військової частини НОМЕР_1 ,що розташовані за адресою : АДРЕСА_2 ,переслідуючи умисел продемонструвати свою уявну перевагу та фізичну силу над потерілим ОСОБА_6 та утвердити свій власний авторитет у військовому колективі, порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості та на грунті неприязних відносин,які склались між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 раніше цього ж дня ,наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в область носа,чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді закритою черепно- мозкової травми у формі струсу головного мозку,закритий перелом кісток носу,синець та садно обличчя, тобто обвинувачений ОСОБА_3 порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за вісутності між ними відносин підлеглості,що заподіяло легкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду,що дійсно приблизно о 08 годин 30 хвилин 06 квітня 2022 року він перебував в приміщенні казарм військової частини НОМЕР_1 що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин наніс потерпілому ОСОБА_6 який також є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ,але між ними відносини підлеглості відсутні , один удар кулаком в область носа , заподіяв потерпілому закритий перелом кісток носа. В скоєному щиро розкаялася.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує їх за ч.2 ст. 406 КК України як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості,що заподіяло легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить його знаходження в момент вчинення злочину в стані наркотичного сп*яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

З урахуванням того,що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся в скоєнному злочині, в умовах збройної агресії проти України приймає активну участь у ії захисті та висловив твердий намір продовжувати боронити кордони держави , добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності , суд погоджується з думкою сторони обвинувачення про те, що є підстави застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положення статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання , а саме: призначити інший, більш м`який вид покарання,ніж передбачений сакцією ч. 2 ст. 406 КК України, визнав обставини наведені судом вище,як виключні по справі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, посередню характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів, його щире каяття в скоєному.

Враховуючи викладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, враховуючи його вік та стан здоров`я, те що він має постійне місце проживання на території м. Білгород-Дністровський Одеської області, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Суд приходить до переконання, що засудження обвинуваченого ОСОБА_3 до штрафу на користь держави і відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Речові докази, цивільний позов та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392- 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.406 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,що складає 51 000 гривень.

Міру запобіжного заходу до набуття вироком законної чинності засудженому ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази, цивільний позов та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1