Справа № 206/1504/22
Провадження № 1-і/206/13/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022 Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Дніпро в режимі відеоконференції клопотання прокурора Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівського окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по кримінальному провадженню, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000320 від 22.10.2021 за ч.1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України, -

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

захисник-адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
07.06.2022 до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівського окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по кримінальному провадженню, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000320 від 22.10.2021 за ч.1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» змінено територіальну підсудність Єнергодарського міського суду Запорізької області на Самарський районний суд м.Дніпропетровська.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2022 з урахуванням викладених в листі голови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03.03.2022 №1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" пропозицій та враховуючи ту обставину, що учасники кримінального провадження не мають можливості приймати участь в судовому засіданні у спосіб визначений КПК України, у зв`язку з тимчасовою окупацією території, яка знаходиться під юрисдикцією Єнергодарського міського суду Запорізької області, вказане клопотання прокурора було призначено до розгляду в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку.

В судовому засіданні прокурором надано клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначено наступне. В провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області (справа № 318/2938/21) перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000320 від 22.10.2021, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України. 10.02.2022 ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено на 60 днів, до 10.04.2022 включно. На підставі листа Василівської окружної прокуратури Запорізької області, в порядку ч. 6 ст. 615 КПК України, строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено до 10.06.2022. На теперішній час встановлено, що ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачену ч. 1 ст. 177 КПК України, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати, а саме обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 на теперішній час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який, згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, не одружений, не має стійких соціальних зв`язків, особи, які перебували б у нього на утриманні відсутні, не має постійного визначеного місця проживання. Тому ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність та тяжкість покарання, яке йому загрожує, враховуючи запровадження по всій території України воєнного стану та тимчасовою окупацією деяких територій, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою, матиме можливість переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, унеможлививши проведення за його участі необхідних процесуальних дій для повного та всебічного судового розгляду, а « також виконання у відношенні нього процесуальних рішень. Також незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 дзвонив свідку ОСОБА_7 та просив змінити його покази, тому є підстави вважати, що ОСОБА_4 , з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин буде незаконно впливати на свідків та потерпілу, тому його перебування на волі, негативно впливатиме на психологічний та моральний стан свідків та потерпілої у провадженні, провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, що викривають його у вчиненні особливо тяжкого злочину, очікуючи на можливу його помсту. Крім того вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 працездатний, проте не працює, будь - якою суспільно - корисною працею не займається, регулярного доходу та постійного джерела прибутку не має. Також встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні двох корисливих злочинів, які вчинено протягом незначного періоду часу, що вказує на те, що знаходячись на волі обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду. Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, тому є ризик того, що обвинувачений може залишити своє місце проживання і таким чином буде переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, то одних лише особистих зобов`язань ОСОБА_4 не достатньо для забезпечення дієвості кримінального провадження. Крім того, адреса реєстрації та проживання ОСОБА_4 знаходиться на території Василівського району Запорізької області, яка на теперішній час є тимчасово окупованою, у зв`язку з чим на теперішній час відсутня будь - яка можливість контролю за зобов`язаннями ОСОБА_4 . Так, особи, які заслуговують на довіру та можуть поручитись за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Обвинувачений не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, не можливе. Виходячи з наведеного, підстав для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу немає, тому що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти наведеним вищезазначеним ризикам. Враховуючи викладене, просив клопотання з наведених підстав задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив відмовити в його задоволенні.
Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Статтею 8 КПК України кримінальне провадження, визначено що здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у Кримінальному проваджені, а також, і у відповідності з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Згідно зі змістом ст. 131 та ст. 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Частиною першою ст. 199 КПК України, визначено що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
10.02.2022 ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено на 60 днів, до 10.04.2022 включно. На підставі листа Василівської окружної прокуратури Запорізької області, в порядку ч. 6 ст. 615 КПК України, строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено до 10.06.2022.
Частиною першою ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно з позицією Європейського суду з прав людини питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого та захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за ч.1, ч. 2 ст. 187 КК України - позбавлення волі на строк до десяти років, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 на теперішній час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який, згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, не одружений, не має стійких соціальних зв`язків, особи, які перебували б у нього на утриманні відсутні, не має постійного визначеного місця проживання. Тому ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність та тяжкість покарання, яке йому загрожує, враховуючи запровадження по всій території України воєнного стану та тимчасовою окупацією деяких територій, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою, матиме можливість переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, унеможлививши проведення за його участі необхідних процесуальних дій для повного та всебічного судового розгляду, а «також виконання у відношенні нього процесуальних рішень. Також незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 дзвонив свідку ОСОБА_7 та просив змінити його покази з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а також може незаконно впливати на інших свідків та потерпілу. Крім того вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений не має постійного місця роботи, вчинив тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень та його не бажання стати на шлях виправлення, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не перестали існувати.
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як соціальні зв`язки обвинуваченого, їх вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою обвинуваченого, та вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.
Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 197, 199, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по кримінальному провадженню, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000320 від 22.10.2021 за ч.1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України - задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів починаючи з 07.06.2022 до 03.08.2022 включно до 12 год. 00 хв.
Ухвали суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1