ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/699/20 Номер провадження 11-кп/814/442/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі
судового засідання ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження № 0000361 від 03.05.2018, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 22.12.2021 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дніпряни, Новокаховської міськради Херсонської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, не працює, раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 1 рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 , на користь потерпілого ОСОБА_8 10000 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду 02.05.2018, близько 23 год. 40 хв., по вул. Полтавській в м. Гадяч Полтавської області, ОСОБА_7 керував легковим автомобілем марки «ВАЗ» модель 21065, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку перехрестя на вул. Осипенка м. Гадяч Полтавської області. У цей час, по проїзній частині вказаної вулиці у попутному йому напрямку рухався велосипедист ОСОБА_9 07 травня 2019 року) ОСОБА_10 .
Під час руху, в районі перехрестя на вул. Осипенка м. Гадяч Полтавської області, водій ОСОБА_7 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням транспортного засобу, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого вчинив наїзд керованим ним автомобілем на попутного велосипедиста ОСОБА_11 , тим самим допустивши дорожньо-транспортну пригоду.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи №65 від 05.06.2018 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому заднього краю лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, закритого перелому медіальної кісточки лівої гомілки, рубця лівого передпліччя з переходом на ліктьовий суглоб, які в своїй сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього змінити, пом`якшивши призначене судом покарання шляхом незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами а також відмовити у задоволенні позову потерпілого про стягнення з нього моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Зазначає, що судом не в повній мірі враховано що дії потерпілого ОСОБА_8 також знаходяться у причинному зв`язку із виникненням ДТП, що підтверджується проведеними у справі експертизами, які суд визнав належними і допустимими доказами.
Щодо вирішення цивільного позову зазначає, що суд повинен стягувати моральну шкоду зі страхувальника ПрАТ «СК Провідна», оскільки на час вчинення ДТП між цією страховою компанією та обвинуваченим було укладено договір обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого надійшла заява, у якій останній просив проводити розгляд кримінального провадження без його участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, думку прокурора про правильність судового рішення, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи обвинуваченого про безпідставне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є непереконливими.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, санкцією ч.1 ст.286 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачено альтернативні види основних покарань та право суду призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до роз`яснень в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ч.1 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності та з огляду на відсутність обставин що обтяжують та пом`якшують покарання, обґрунтовано прийшов до висновку про призначення основного покарання у виді обмеження волі, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України.

Призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами місцевий, суд дотримався наведених вимог закону та належним чином мотивував своє рішення, всупереч твердженням апелянта.

Апеляційний суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, що призвело до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до вчиненого злочину, а саме відсутність жалю з приводу вчиненого, небажання виправити ситуацію, що склалася, не вжиття заходів, спрямованих на відшкодування заподіяної потерпілому шкоди свідчить про відсутність у нього щирого каяття.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає принципам законності, індивідуалізації та є справедливим.

Щодо апеляційних вимог, які стосуються необхідності відмови у цивільному позовові потерпілого, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із потерпілого шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Отже, підстави для відмови у задоволенні цивільного позову відсутні.

Водночас слід зазначити, що згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України на час апеляційного перегляду віднесено до кримінальних проступків. Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Як вбачається з матеріалів провадження, вказаний кримінальний проступок ОСОБА_7 02.05.2018 і на час перегляду вироку суду в суді апеляційної інстанції пройшло більше чотирьох років, а отже минули строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Оскільки особа не заявляє клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що у даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 5 ст.74 КК України на підставі яких ОСОБА_7 необхідно звільнити від відбування покарання за ч. 1 ст. 286 КК України призначеного вироком суду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 22.12.2021 відносно ОСОБА_7 змінити та звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.1 ст.286 КК України (яка була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення) на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

В іншій частині вирок суду залишити без змін

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4