Справа №757/5127/21-к Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2463/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
перекладача - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 липня 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
На розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003431 від 02.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 21 липня 2022 року.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, або визначити заставу в розмірі не більше 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні відсутні, а посилання судді на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вважає, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, наявності у нього місця реєстрації та проживання, до нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Крім того, зазначає, що суддею не мотивовано рішення про відмову в застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, оскільки є уродженцем та громадянином Грузії, постійного місця проживання на території України не має, а тому може покинути територію України; може незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному проваджені, з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, в яких обгрунтовано обвинувачується; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинуваченийофіційно на території України не працює, не має постійного джерела отримання прибутку, що стало наслідком вчинення кримінальних правопорушень, в якихостанній обвинувачується.
Так, ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, вчинених в складі озброєної банди, які відповідно до статті 12 КК України відносяться до особливо тяжкихзлочинів,які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за які, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на строк до 15 років.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена обгрунтована наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, належним чином враховано дані про особу ОСОБА_6 , який не має в Україні постійного місця проживання, джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, а також перевірено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд безпідставно не визначив обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, колегія суддів вважає такими, що суперечать вимогам ч. 4 ст. 183 КПК України.
Твердження захисника про те, що з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 щодо нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції враховано всі дані про особу обвинуваченого в сукупності, та зроблено вмотивований висновок про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченогою
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 липня 2022 року включно - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: