ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/955/22 Справа № 190/882/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000300 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , та адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, студента ІІІ курсу Полтавської державної аграрної академії, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,
В с т а н о в и л а:
Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 06 (шість) років.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в силу залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 11 квітня 2021 року.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 10 квітня 2021 року, приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи легковим технічно справним автомобілем «RENAULT SCENIC RX4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 01.07.2010 року належить ОСОБА_13 , здійснював рух в темний час доби по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварине», яка пролягає по території П`ятихатського району Дніпропетровської області, з боку с. Жовте у напрямку м. П`ятихатки, при цьому на передньому пасажирському сидінні у якості пасажира перебував ОСОБА_14 .
Під час руху по проїзній частині автодороги М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізверине» П`ятихатського району Дніпропетровської області, з боку с. Жовте у напрямку м. П`ятихатки, ОСОБА_7 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати Правила дорожнього руху України, не діяв таким чином щоб не наражати на безпеку життя і здоров`я громадян, маючи змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не врахувавши дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав безпечної швидкості руху автомобіля, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобілем «RENAULT SCENIC RX4», який приблизно о 21 годині 26 хвилин 10 квітня 2021 року, між с. Жовте та м. П`ятихатки, в районі електроопори № 48, П`ятихатського району Дніпропетровської області, в стані бокового заносу виїхав за межі проїзної частини автодороги праворуч із послідуючим його перекиданням.
Своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 2.9. а) та п. 12.1. Правил дорожнього руху України якими передбачено:
- п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимог Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;
- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».
- Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;
- п.2.3 Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 2.9 Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;
п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Порушення ОСОБА_7 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру автомобіля «RENAULT SCENIC RX4», ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на передньому пасажирському місці, спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з поперечним розривом грудного відділу аорти, травматичного гемотораксу, масивно розповсюдженого крововиливу в м`які тканини по біля хребтовій лінії зліва та справа на рівні 4-8 хребців, грудного відділу хребта, двох саднень округлої форми з підсохлим темно-багряного кольору дном нижче рівня навколишньої шкіри в лобній ділянці голови справа, садна продовгуватої форми з підсохлим світло-коричневого кольору дном нижче рівня навколишньої шкіри в лобно-скроневій ділянці голови зліва, синця невизначеної форми синюшно-бузкового кольору в ділянці верхньої орбіти зовнішнього кута лівого ока, садна з підсохлим світло-коричневого кольору дном нижче рівня навколишньої шкіри на спинці носу, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм як небезпечні для життя.
Спричинені ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з поперечним розривом грудного відділу аорти, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті, яка настала приблизно о 21 год. 26 хв. 10 квітня 2021 року на місці дорожньо-транспортної пригоди, тобто в районі елетроопори № 48 біля проїзної частини автодороги М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» між с. Жовте та м. П`ятихатки на території П`ятихатського району Дніпропетровської області.

Не погодившись з даним рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких, не оспорюючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просять вирок змінити в частині призначення покарання ОСОБА_7 та призначити останньому покарання за ч.3 ст. 286 -1 КК України, у виді обмеження волі на строк 05 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 06 років.
В обґрунтування своїх вимог вказують, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував наявність у справі обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: повне визнання вини обвинуваченим, який під час допиту підтвердив, що вранці 10.04.2021 року вживав алкогольні напої, після чого ввечері сів за кермо автомобіля та попрямував разом з ОСОБА_14 з міста Кременчук до міста П`ятихатки, дійсно порушив правила дорожнього руху, що призвело до ДТП, після якого обвинувачений намагався надати потерпілому першу медичну допомогу, звертався за допомогою до проїжджаючих автомобілів.
Крім того, просять врахувати те, що ОСОБА_7 добровільно відшкодував потерпілим спричинену шкоду, примирився з ними, вчинив необережний тяжкий злочин. Тому, враховуючи думку потерпілих, які просили призначити покарання обвинуваченому без позбавлення волі, вважають є підстави для застосування вимог ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 286-1 КК України, а саме обмеження волі.
Представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі також просить вирок змінити в частині призначення покарання ОСОБА_7 та призначити останньому покарання за ч.3 ст. 286 -1 КК України, у виді обмеження волі на строк 03 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 06 років.
Зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є явно несправедливим через його суворість.
На думку апелянта, судом не було враховано наявність у справі всіх обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 відшкодував потерпілим спричинену шкоду, у вчиненому розкаявся та сприяв з`ясуванню обставин злочину, про що свідчить протокол проведення слідчого експерименту від 22.06.2-21 року, згідно якого обвинувачений добровільно надав пояснення щодо обставин ДТП.
Також просить врахувати молодий вік обвинуваченого та примирення з потерпілими.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судове засіданні апеляційної інстанції не з`явилися. Про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Тому, враховуючи положення ч.4 ст. 405 КПК України, думку прокурора, обвинуваченого, захисника та представника потерпілих, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційній скарги за відсутності потерпілих.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_8 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту та представника потерпілих, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК Ураїни, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286-1 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, та ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.
Доводи апеляційних скарги про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ст. 69 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, колегія суддів вважає прийнятними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.
Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання встановлено і враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вчиненого з необережності та дані про особу обвинуваченого.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
З наведеним погоджується і колегія суддів.
Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому.
Колегія суддів зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи наведені вище обставини, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, навчається в Полтавській державні аграрній академії, його молодий вік, факт примирення з потерпілими, відшкодування їм спричиненої шкоди, прохання потерпілих призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає зазначені обставини такими, що істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, тому у даному конкретному випадку призначення останньому основного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років є занадто суворим.
Тому колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення строку призначеного ОСОБА_7 покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, що буде справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченому виду та розміру основного покарання суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину, наслідки, які настали внаслідок кримінально-протиправних дій обвинуваченого, думки потерпілих, які як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в в апеляційній скарзі просили змінити вирок суду та призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також те, що потерпілі жодних претензій до обвинуваченого не мають, цивільний позов до суду не подавали, дійшов висновку, що зазначені обставини у своїй сукупності вказують на формування в обвинуваченого позитивних установок та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та дають підстави для застосування статті 69 КК України з призначенням основного покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.286-1 КК України.
Таким чином, призначення обвинуваченому основного покарання у даному кримінальному провадженні у виді обмеження волі на строк 5 років відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України в порядку ст.ст. 409, 414 КПК України.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 , за ч.3 ст. 286-1 КК України змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 05 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 06 (шість) років.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4