1Справа № 335/3669/22 1-кс/335/1976/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
ВСТАНОВИВ:
З клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 року було задоволено клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, накладеноарешт на тимчасово вилучене майно у громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду місця події, а саме арешт на:
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобілю «Авео Шевроле», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 ; автомобіль «Авео Шевроле», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 ; ключ запалювання з брелоком сигналізації від вказаного автомобілю, які в подальшому залишено на зберіганні у відділі поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Запорізькій області.
Арешт на майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів для проведення подальших судових експертиз щодо встановлення та з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Заявник вважає, що на теперішній час підстави для накладення арешту на майно відсутні, оскільки автомобіль оглянуто, зроблені необхідні заходи фото та відео фіксації, на даний час жодних дій з транспортним засобом вже проводиться не буде. Користувача транспортного засобу представники поліції не викликали та не проводили слідчих або процесуальних дій за його участі.
Крім того, на теперішній час жодній особі не повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КПК України, тобто провадження ведеться за фактом.
Таке провадження немає якихось часових обмежень і може тривати довгий час, що в свою чергу призведе до погіршення технічного стану автомобіля та безпідставності позбавлення ОСОБА_3 права власності на зазначений автомобіль, тобто до порушення гарантованих Конституцією України прав. Санкцією ст. 290 КПК України конфіскації майна не передбачено.
Заявник в судове засідання не з`явився. Представник заявника 15.08.2022 року надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі та участі заявника, на задоволенні клопотання наполягає.
Предсавник відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, на судове засідання не з`явився.
Оскільки, згідно ст. 174 КПК України неявка учасників судового розгляду не перешкоджає розгляду клопотання про скасування арешту, вважаю за можливе розглянути останнє без участі останніх.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Розглянувши клопотання та дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.06.2022 року біля 15:17 години на Наберіжнй Магістралі по вул. Перемоги, 74-А в м. Запоріжжі було виявлено автомобіль «Авео Шеврове», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 з ознаками підробки ідентифікаційного номера кузова, під керуванням ОСОБА_3 .
Під час огляду місця події 28.06.2022 року було вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобілю «Авео Шевроле», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 ; автомобіль «Авео Шевроле», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 ; а також вилучене у ОСОБА_3 ключ запалювання з брелоком сигналізації від вказаного авто.
Вилучені в ході проведення огляду вказані предмети та об`єкти постановою слідчого від 28.06.2022 року визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.
Ухвалою слідчого Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 року задоволено клопотання дізнавача відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про арешт майна, та накладеноарешт на тимчасово вилучене майно у громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду місця події, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобілю «Авео Шевроле», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 ; автомобіль «Авео Шевроле», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 ; ключ запалювання з брелоком сигналізації від вказаного автомобілю, залишивши на зберіганні у Відділі поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Запорізькій області.
При цьому, під час розгляду клопотання про арешт майна володілець такого майна ОСОБА_3 був відсутній, та свої доводи, міркування та клопотання не надав.
Ухвалюючи рішення про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що вилучене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються піж час кримінального провадження та метою такого арешту є збереження речових доказів.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку статті 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник майна, який не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Оскільки заявником таке клопотання про часткове скасування арешту заявлено одночасно зі скаргою на бездіяльність слідчого, така скарга розглядається слідчим суддею та клопотання про скасування арешту майна віднесено до компетенції слідчого судді, в зв`язку з цим, клопотання може бути розглянуто в даному провадженні з метою економії процесуального часу.
Арешт майна може бути скасовано повністю ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
У свою чергу, слідчий суддя звертає увагу на норми ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.
Заявник у клопотанні вказує, що тривале накладення арешту на автомобіль безпідставно позбавляє його права власності, призводить до порушених гарантованих прав Конституцією України. Жодній особі у кримінальному провадженні повідомлення про підозру не пред`явлено. Крім того, вважає, що подальше накладення арешту на автомобіль призведе до погіршення стану транспортного засобу.
Слідчим суддею встановлено, що на даний час провадження у справі не закінчено, проводиться досудове розслідування. На теперішній час не досягнута мета, з якою накладався арешт майна, а саме, не вичерпані усі можливості щодо отримання доказів, які б могли свідчити про наявність або відсутність складу злочину, в тому числі шляхом проведення процесуальних дій із речовим доказом.
Крім того, сторона обвинувачення не надала будь-яких заперечень щодо скасування арешту майна, яким користувався ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з протоколом Першим Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Згідно з главою 21 Інструкції № 34/15 зберігання автомобілів, мотоциклів та інших транспортних засобів, які використовувались як знаряддя злочину та були визнанні речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, провадиться за письмовим дорученням слідчого, прокурора, суду протягом досудового чи судового слідства відповідними службами органів внутрішніх справ (якщо вони не можуть бути передані на зберігання власнику, його родичам чи іншим особам, а також організаціям), керівники яких видають про це розписку, що приєднується до матеріалів справи. У розписці зазначається, хто є відповідальним за збереження прийнятого транспортного засобу.
Враховуючи те, що арешт майна носить тимчасовий характер, з арештованим майном протягом строку досудового розслідування, яке триває понад місяць, проведено необхідні першочергові слідчі дії, призначено експертизи, та те, що на даний час достовірно не встановлено, що вилучене майно містить на собі слідову картину кримінального правопорушення, а також, зважаючи на можливість псування вилученого майна в ході його тривалого зберігання у непристосованих для цього умовах, слідчий суддя з метою забезпечення розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновими інтересами володільця майна вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_3 в частині часткового скасування арешту, накладеного на належний йому автомобіль, свідоцтва на право власності та ключів з сигналізацією, а саме, слід скасувати заборону користуватись таким майном, так як на даному етапі досудового розслідування, арешт майна в частині заборони розпоряджатись таким забезпечить потреби досудового розслідування та завдання кримінального провадження, та, у зв`язку з цим, покласти на останнього обов`язок забезпечити зберігання даного майна до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.
Разом з тим, враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя із врахуванням положень ч. 1 ст. 100 КПК України не вбачає перешкод для передачі вказаного речового доказу на відповідальне зберігання його власнику в разі часткового скасування арешту в частині можливості користування автомобілем.
Зважаючи, що арештоване майно залишається речовим доказом у справі, а тому може виникнути необхідність проведення з ним слідчих дій на стадії досудового розслідування або його огляду як речового доказу на стадії судового розгляду, слідчий суддя вважає необхідним залишити чинною заборону відчуження вказаного майна до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 131, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити частково.
Залишити у дії заборону розпоряджатися таким майном (здійснювати відчуження даного майна): автомобілем марки «Авео Шевроле», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ключів запалювання з брелоком сигналізації від вказаного автомобіля - до прийняття остаточного рішення у справі.
З метою забезпечення виконання даної ухвали вищевказане майно (автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі запалювання з брелоком сигналізації від вказаного автомобіля), арешт щодо якого частково скасовано, - передати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відповідальне зберігання.
В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.
Вказана ухвала підлягає до негайного виконання слідчим та (або) прокурором.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1