Постанова

іменем України
21 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 756/14966/20

провадження № 51-6171 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року про повернення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_8 .
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Не погоджуючись із вказаним вироком прокурор ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку.
За ухвалою судді Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 396 КПК України та надано сім днів для усунення недоліків з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України повернуто у зв`язку з неусуненням протягом установленого судом строку недоліків особою, яка її подала.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги своєї касаційної скарги, прокурор зазначає, що ухвала судді Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року про залишення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 без руху до Київської міської прокуратури не надходила та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня, а тому скаржник не мав можливості усунути виявлені недоліки апеляційної скарги, оскільки не був обізнаний про існування ухвали судді апеляційного суду про залишення її без руху.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Як установлено п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, однією з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначеної у п. 1 ч. 1 цієї статті підстави суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ст. 412 КПК України).
Доступ до правосуддя як один з основоположних принципів верховенства права гарантований Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України).
Згідно з пунктами 1, 2, 17 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право кожному на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України.

Водночас Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Воловік проти України» зазначає, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, то держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 14 закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до ст. 370, ч. 2 ст. 418 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
За правилами ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк. Копія ухвали про повернення апеляційної скарги згідно з вимогами ч. 5 цієї статті надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Однак оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року про повернення апеляційної скарги прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_8 не ґрунтується на наведених вимогах кримінального процесуального закону.
Як убачається з матеріалів провадження, прокурор ОСОБА_7 13 вересня 2021 року звернувся з апеляційною скаргою на вищезазначений вирок суду першої інстанції (т. 1, арк. пров. 78-80).
Отримавши апеляційну скаргу, суддя апеляційного суду ухвалою від 13 жовтня 2021 року залишив її без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання копії ухвали (т. 1, арк. пров. 84-85).
Копію цієї ухвали, за даними роздруківки технічної інформації, було направлено апеляційним судом на електронну адресу Київської міської прокуратури 20 жовтня 2021 року об 11:41 (т. 1 арк. пров. 88). Водночас матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про отримання її адресатом.
Тобто, не зваживши на відсутність даних щодо отримання адресатом ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року про залишення без руху апеляційної скарги прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , не з`ясувавши початку перебігу строку для усунення недоліків апеляційної скарги, суддя апеляційного суду дійшов передчасного висновку про необхідність повернення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 у зв`язку з неусуненням недоліків.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що апеляційний суд вжив заходів для з`ясування питання, чи отримав прокурор копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, чи направляв він на усунення недоліків відповідні матеріали або нову редакцію апеляційної скарги, що в свою чергу також підтверджує факт безпідставності висновків судді апеляційного суду щодо необхідності повернення апеляційної скарги прокурора на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Одночасно колегія суддів звертає увагу й на те, що чинний процесуальний закон взагалі не містить положень, які б надавали можливість направлення копій судових рішень засобами електронного зв`язку. Зазначена форма повідомлення передбачена лише для викликів слідчим, прокурором та судових викликів ( ч. 2 ст. 136 КПК України).
Така позиція колегії суддів повністю узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зазначеною у постановах від 13 жовтня 2021 року в справі № 752/16376/17 (провадження № 51-2806 км 21) та від 16 лютого 2022 року в справі № 759/8665/20 (провадження № 51-3420 км 21).
Урахувавши вищенаведене, Суд дійшов висновку, щодопущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

З огляду на викладене касаційну скаргу прокурора слід задовольнити, а ухвалу судді апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене й ухвалити рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року про повернення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3