Справа № 368/672/22
УХВАЛА
Іменем України
"16" вересня 2022 р. Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 та представника користувача майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури в кримінальному провадженні № 0000705, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.06.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 ч. 1, ст. 197-1 КК України, про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ :
15 вересня 2022 року прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000705, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.06.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 364 ч. 1, ст. 197-1 КК України, про арешт майна.
Дане клопотання обґрунтовано тим, що 14 квітня 2021 між міським головою Ржищівської міської ради Київської області ОСОБА_6 та громадянкою ОСОБА_7 , керуючись рішенням Ржищівської міської ради Київської області від 11.02.2021 № 279-05-08, укладено Тимчасову угоду про сплату за фактичне користування земельною ділянкою, зареєстровану у відділі містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Ржищівської міської ради за № 05-01-24/8, терміном дії до 11 лютого 2023 року, розташовану на території міста Ржищів Київської області, загальною площею - 135,79 га, з них: 67 га - по АДРЕСА_1 га - по вулиці Богдана Хмельницького та 19 га - по АДРЕСА_2 , цільове призначення земельних ділянок: для ведення городництва.
В ході оглядів вказаних земельних ділянок, із залученими спеціалістами в сферах аграрної та геодезичної діяльності встановлено, що:
?земельна ділянка по вулиці Соборна, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9545501 31.025598, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки має площу 71,9164 га, по всій площі засіяна «Соняшником»;
?земельна ділянка по вулиці Богдана Хмельницького, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9411776 31.0353811, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки складається з двох суміжних земельних ділянок площами 29,3184 га та 24,2543 га, та мають загальну площу 53,5727 га, по всій площі засіяна «Соєю»;
?земельна ділянка по вулиці Київський шлях, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9930359 31.013571, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки має загальну площу 20,0762 га, по всій площі засіяна «Соєю», тобто загальна площа використовуваних ОСОБА_7 земельних ділянок складає 145,5653 га.
Дослідженням рішення Ржищівської міської ради Київської області від 11.02.2021 № 279-05-08 встановлено, що Ржищівською міською радою вказаним рішенням, відповідно до заяви ОСОБА_8 від 10.02.2021 «про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для городництва загальною площею 135,79 га» прийнято рішення:
1.Надати ОСОБА_7 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, з них: 67 га - по АДРЕСА_1 га - по АДРЕСА_3 та 19 га - по АДРЕСА_2 терміном на 1 рік відповідно до графічного матеріалу.
2.Передачу в оренду вищевказаних земельних ділянок здійснювати у відповідності до норм чинного законодавства.
3.Виготовлений проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки подати на розгляд та затвердження Ржищівської міської ради не пізніше, ніж через 2 роки з моменту прийняття даного рішення.
4.Рекомендувати гр. ОСОБА_7 заключити тимчасову угоду терміном на один рік, про добровільну сплату за фактичне користування земельними ділянками. Плату за тимчасове користування земельними ділянками встановити в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік.
Крім того, протокол 05 (позачергової) сесії Ржищівської міської ради VII] скликання від 11.02.2021, відповідно до якого прийнято рішення № 279-05-08 не містить жодних відомостей щодо рекомендацій гр. ОСОБА_7 заключити тимчасову угоду терміном на один рік, про добровільну сплату за фактичне користування земельними ділянками та встановлення плати за тимчасове користування земельними ділянками в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.
Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), право на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
29.08.2022 допитана в якості свідка ОСОБА_7 підтвердила факт свого звернення 11.02.2021 року і заявою до Ржищівської міської ради для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, з них: 67 га - по АДРЕСА_1 га - по АДРЕСА_3 та 19 га - по АДРЕСА_2 , та отримання нею рішення Ржищівської міської ради Київської області від 11.02.2021 за № 279-05-08, відповідно до якого її заява погоджена, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, надано.
Також свідком повідомлено, що з 11.02.2021 року по 29.08.2022 нею не розпочато розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, натомість відповідно до рекомендацій пункту 4 рішення Ржищівської міської ради Київської області від 11.02.2021 № 279-05-08, нею укладено з Ржищівською міською радою Тимчасову угоду про сплату за фактичне користування земельною ділянкою, зареєстровану 14.04.2021 у відділі містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Ржищівської міської ради за № 05-01-24/8, відповідно до якої вона фактично використовує вищевказані земельні ділянки для вирощування посівних культур «Соняшник» та «Соя».
При цьому, документів які підтверджують розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, документів які підтверджують право власності ОСОБА_7 на посівний матеріал «Соняшник» та «Соя», яким засіяні вказані земельні ділянки ні на запит слідчого не під час допиту слідчому не надано, що в свою чергу ставить під сумнів не лише законність використання вищевказаних земельних ділянок без договору оренди а і сама належність їй посівного матеріалу «Соняшник» та «Соя», яким засіяні вказані земельні ділянки.
Таким, чином дослідженням вищевказаних документів та обставин виявлено ознаки порушення земельного законодавства при передачі у фактичне користування (оренду) вищевказаних земельних ділянок по Тимчасовій угоді про сплату за фактичне користування земельною ділянкою, які фактично використовуються для вирощування посівних культур «Соняшник» та «Соя».
19.08.2022 земельні ділянки загальною площею 145,5653 га., а саме: 1) по вулиці Соборна, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9545501 31.025598, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки площею 71,9164 га, по всій площі засіяна «Соняшником»; 2) земельна ділянка по вулиці Богдана Хмельницького, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9411776 31.0353811, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки складається з двох суміжних земельних ділянок площами 29,3184 га та 24,2543 га, загальною площею 53,5727 га, по всій площі засіяна «Соєю»; 3) земельна ділянка по вулиці Київський шлях, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9930359 31.013571, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки загальною площею 20,0762 га, по всій площі засіяна «Соєю», та посіви культур на них «Соняшника» та «Сої» визнані речовими доказами.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
У відповідності до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна.
Відповідно до п.3-4 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно, яке є предметом кримінального правопорушення, одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1)збереження речових доказів;
2)спеціальної конфіскації;
3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, ш,о воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, ш;о знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Враховуючи вищевикладене, з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного факту, а також з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні та запобігання можливості здійснити приховування, зникнення, втрати, використання, реалізації, передачі, відчуження вказаного майна, наявна необхідність у застосуванні арешту на земельні ділянки загальною площею 145,5653 га., комунальної форми власності Ржищівської територіальної громади, які знаходиться за адресами: по вулиці Соборна, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9545501 31.025598; по вулиці Богдана Хмельницького, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9411776 31.0353811, та по вулиці Київський шлях, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9930359 31.013571, які являються речовими доказами у даному кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив задовольнити.
Представник власника майна ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважає, що вона нічим не підтверджене нормам КПК України.
Представник користувача майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотанні про арешт майна, обґрунтовуючи наступним. Так відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається лише з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся, а санкції статтей 364 та 197' КК України не передбачають спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. Отже, в даному кримінальному провадженні арешт земельних ділянок можливий лише з метою збереження речових доказів. За вимогами ч. 3 ст. 170 та ч. 1, 2 ст. 173 КПК України у разі накладення арешту з метою збереження речових доказів слідчому необхідно довести, що: майно фізичної або юридичної особи відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (тобто або є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; або є предметом, що виступав об`єктом кримінально протиправних дій; або є річчю, набутою кримінально протиправним шляхом або отриманою юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення); є необхідність такого арешту (відповідне обгрунтування необхідності арешту майна); обмеження права власності на майно відповідає критерію розумності та співрозмірне із завданням кримінального провадження; наявні ризики, передбачені абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України (можливе приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрата, знищення, використання, перетворення, пересування, передача, відчуження майна). Відповідно до ч. 11. ст. 170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. В даному кримінальному провадженні та своєму клопотанні прокурором вищезазначені вимоги не дотримані, а саме: відсутні докази, що земельні ділянки відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вона не є знаряддям злочину, на ній відсутні сліди або інші відомості щодо кримінального правопорушення, вона не є об`єктом кримінально протиправних дій, вона не була отриманою юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення); не наведено належної аргументації необхідності накладення арешту на земельні ділянки, з
урахуванням завдань кримінального провадження, жодним чином не обгрунтовані розумність та спів розмірність обмеження права власності/користування на земельні ділянки завданням кримінального провадження; не представлено належних та достатніх доказів наявності ризиків того, що земельні ділянки можуть бути приховані, пошкоджені, знищені, перетворені, передані або відчужені; не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту земельних ділянок, клопотання не містить обгрунтування щодо співмірності майна, яке належить арештувати, з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зокрема не надано доказів вартості майна. За ст. 131 КПК України - арешт майна є одним із засобів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора А ч. 5 ст. 132 КПК України встановлює, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Ч.1. ст. 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Крім цього, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено чіткий перелік і види майна, що належить арештувати, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати (ч. 2 ст. 171 КПК України). Тобто закон вимагає зазначення індивідуальних характеристик майна, про арешт якого слідчим чи прокурором заявляється у клопотанні. З цього приводу слід відзначити, що земельні ділянки, на які просить накласти арешт прокурор, не містить достатніх ідентифікуючих ознак, зокрема, кадастрового номеру, земельні ділянки не є сформованими, а відтак не вважаються за діючим земельним законодавством об`єктом права, щодо якого можуть заявлятись якісь вимоги або накладатись будь-які обтяження. Так, згідно з ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення Гї площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» одним із основних принципів, на якому базується Державний земельний кадастр, є обов`язковість внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об`єкти. Виходячи з наведених положень законодавства, є всі підстави стверджувати, що земельні ділянки, на які слідчий просить накласти арешт, не вважаються об`єктом цивільних прав, оскільки кадастровий номер їм не присвоювався, межі ніколи не встановлювались (не відновлювались) в натурі (на місцевості), відповідна технічна документація не розроблялась (відсутній кадастровий план земельної ділянки, каталог координат поворотних точок меж земельної ділянки, акт при йому-передач і межових знаків), інформація про такі земельні ділянки відсутня у Державному земельному кадастрі. Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності на них не здійснювалась. Щодо географічних координат земельних ділянок на, які йде посилання в клопотанні про арешт майна, то слід зазначити, що дані координати не вважаються координатами поворотних точок меж земельних ділянок. Так географічні координати - це величина, яка визначає положення певної точки на місцевості (на плані чи на топографічній карті) відносно прийнятої системи координат, тобто є одною точкою. Земельна ділянка повинна мати хоча б мінімум три поворотні точки її меж. Також слід звернути увагу на те, що в рамках кримінального провадження розслідується законність передачі земельних ділянок відповідно до Тимчасової угоди про сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 14.04.2021р., а саме трьох ділянок площею 67 га, 49,79 га та 19 га. Проте в клопотанні про арешт майна прокурор просить накласти арешт на чотири земельні ділянки з іншими площами: 71,9164 га, 29,3184 га, 24,2543 га та 20,0762 га.
Наведені обставини виключають накладення арешту на земельні ділянки з метою заявлених слідчим завдань такого арешту та цілей кримінального провадження. Прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Слідчий суддя, вислухавши прокурора, представників власника майна та користувача майна, вивчивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність(якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170цього Кодексу);
5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Слідчим суддею встановлено, що 14 квітня 2021 між міським головою Ржищівської міської ради Київської області ОСОБА_6 та громадянкою ОСОБА_7 , керуючись рішенням Ржищівської міської ради Київської області від 11.02.2021 № 279-05-08, укладено Тимчасову угоду про сплату за фактичне користування земельною ділянкою, зареєстровану у відділі містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Ржищівської міської ради за № 05-01-24/8, терміном дії до 11 лютого 2023 року, розташовану на території міста Ржищів Київської області, загальною площею - 135,79 га, з них: 67 га - по АДРЕСА_4 , цільове призначення земельних ділянок: для ведення городництва.
В ході оглядів вказаних земельних ділянок, із залученими спеціалістами в сферах аграрної та геодезичної діяльності встановлено, що:
?земельна ділянка по вулиці Соборна, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9545501 31.025598, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки має площу 71,9164 га, по всій площі засіяна «Соняшником»;
?земельна ділянка по вулиці Богдана Хмельницького, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9411776 31.0353811, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки складається з двох суміжних земельних ділянок площами 29,3184 га та 24,2543 га, та мають загальну площу 53,5727 га, по всій площі засіяна «Соєю»;
?земельна ділянка по вулиці Київський шлях, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9930359 31.013571, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки має загальну площу 20,0762 га, по всій площі засіяна «Соєю», тобто загальна площа використовуваних ОСОБА_7 земельних ділянок складає 145,5653 га.
Дослідженням рішення Ржищівської міської ради Київської області від 11.02.2021 № 279-05-08 встановлено, що Ржищівською міською радою вказаним рішенням, відповідно до заяви ОСОБА_8 від 10.02.2021 «про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для городництва загальною площею 135,79 га» прийнято рішення:
5.Надати ОСОБА_7 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, з них: 67 га - по АДРЕСА_1 га - по АДРЕСА_3 та 19 га - по АДРЕСА_2 терміном на 1 рік відповідно до графічного матеріалу.
6.Передачу в оренду вищевказаних земельних ділянок здійснювати у відповідності до норм чинного законодавства.
7.Виготовлений проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки подати на розгляд та затвердження Ржищівської міської ради не пізніше ніж через 2 роки з моменту прийняття даного рішення.
8.Рекомендувати гр. ОСОБА_7 заключити тимчасову угоду терміном на один рік, про добровільну сплату за фактичне користування земельними ділянками. Плату за тимчасове користування земельними ділянками встановити в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік.
Крім того, протокол 05 (позачергової) сесії Ржищівської міської ради VII] скликання від 11.02.2021, відповідно до якого прийнято рішення № 279-05-08 не містить жодних відомостей щодо рекомендацій гр. ОСОБА_7 заключити тимчасову угоду терміном на один рік, про добровільну сплату за фактичне користування земельними ділянками та встановлення плати за тимчасове користування земельними ділянками в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.
Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), право на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 11.02.2021), Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
29.08.2022 допитана в якості свідка ОСОБА_7 підтвердила факт свого звернення 11.02.2021 року і заявою до Ржищівської міської ради для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, з них: 67 га - по АДРЕСА_1 га - по АДРЕСА_3 та 19 га - по АДРЕСА_2 , та отримання нею рішення Ржищівської міської ради Київської області від 11.02.2021 за № 279-05-08, відповідно до якого її заява погоджена, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, надано.
Також свідком повідомлено, що з 11.02.2021 року по 29.08.2022 нею не розпочато розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, натомість відповідно до рекомендацій пункту 4 рішення Ржищівської міської ради Київської області від 11.02.2021 № 279-05-08, нею укладено з Ржищівською міською радою Тимчасову угоду про сплату за фактичне користування земельною ділянкою, зареєстровану 14.04.2021 у відділі містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Ржищівської міської ради за № 05-01-24/8, відповідно до якої вона фактично використовує вищевказані земельні ділянки для вирощування посівних культур «Соняшник» та «Соя».
При цьому, документів які підтверджують розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок для ведення городництва загальною площею 135,79 га, документів які підтверджують право власності ОСОБА_7 на посівний матеріал «Соняшник» та «Соя», яким засіяні вказані земельні ділянки ні на запит слідчого не під час допиту слідчому не надано, що в свою чергу ставить під сумнів не лише законність використання вищевказаних земельних ділянок без договору оренди а і сама належність їй посівного матеріалу «Соняшник» та «Соя», яким засіяні вказані земельні ділянки.
Таким, чином дослідженням вищевказаних документів та обставин виявлено ознаки порушення земельного законодавства при передачі у фактичне користування (оренду) вищевказаних земельних ділянок по Тимчасовій угоді про сплату за фактичне користування земельною ділянкою, які фактично використовуються для вирощування посівних культур «Соняшник» та «Соя».
19.08.2022 земельні ділянки загальною площею 145,5653 га., а саме: 1) по вулиці Соборна, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9545501 31.025598, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки площею 71,9164 га, по всій площі засіяна «Соняшником»; 2) земельна ділянка по вулиці Богдана Хмельницького, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9411776 31.0353811, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки складається з двох суміжних земельних ділянок площами 29,3184 га та 24,2543 га, загальною площею 53,5727 га, по всій площі засіяна «Соєю»; 3) земельна ділянка по вулиці Київський шлях, м. Ржищів Київської області, географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9930359 31.013571, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки загальною площею 20,0762 га, по всій площі засіяна «Соєю», та посіви культур на них «Соняшника» та «Сої» визнані речовими доказами.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
За фактичних обставин справи, наслідки як матеріального так і нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці, із заподіянням шкоди охоронюваним законами правам та свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам чітко встановлені та обґрунтовані у клопотанні стороною обвинувачення, а також доведено, що саме вчинення того чи іншого злочину стало причиною відповідних наслідків.
З огляду на викладене, зокрема на те, що надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, враховуючи розумність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна, тому слідчий суддя в частині накладення арешту на земельні ділянки підлягає задоволення.
Що стосується вимог про накладення арешту на посівні культури «Соняшник» та «Соя», то в цій частині вимог задоволення не підлягає, з наступних підстав.
Врожай зерна кукурудзи та сої, на думку слідчого судді, не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, у контексті кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а запропонований прокурором захід забезпечення кримінального провадження є невідповідним предмету злочину, що розслідується у рамках даного провадження. Слідчий суддя вважала, що у даному випадку між сторонами існують господарські відносини, а будь-які відомості того, що дії якихось осіб носять саме кримінальний характер, а не господарський, матеріали клопотання не містять, тому клопотання в цій частині вимог не підлягає до задоволення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст.. 167, 170-175, 309, 371, 372, 395 КПК України (в редакції 2012 року), слідчий суддя, -
у х в а л и в:
Клопотання прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на земельні ділянки загальною площею 145,5653 га., а саме:
-земельна ділянка по АДРЕСА_2 , географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9545501 31.025598, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки площею 71,9164 га, яка належить до комунальної форми власності Ржищівської міської ради Обухівського району Київської області, та перебувають у використанні ОСОБА_7 ІПН: НОМЕР_1 із забороною вчинення будь-яких дій пов`язаних з їх відчуженням, передачею в оренду та зміною цільового призначення;
-земельна ділянка по АДРЕСА_2 , географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9411776 31.0353811, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки складається з двох суміжних земельних ділянок площами 29,3184 га та 24,2543 га, загальною площею 53,5727 га, яка належить до комунальної форми власності Ржищівської міської ради Обухівського району Київської області, та перебувають у використанні ОСОБА_7 ІПН: НОМЕР_1 із забороною вчинення будь-яких дій пов`язаних з їх відчуженням, передачею в оренду та зміною цільового призначення;
-земельна ділянка по АДРЕСА_2 , географічні координати визначенні за допомогою мобільного додатку «Кадастр UA» 49.9930359 31.013571, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки загальною площею 20,0762 га, яка належить до комунальної форми власності Ржищівської міської ради Обухівського району Київської області, та перебувають у використанні ОСОБА_7 ІПН: НОМЕР_1 із забороною вчинення будь-яких дій пов`язаних з їх відчуженням, передачею в оренду та зміною цільового призначення.
-У задоволенні решти вимог відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
Про виконання ухвали суду направити повідомлення слідчому судді.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя : ОСОБА_1