Справа № 363/1572/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1561/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Амвросіївка Донецької області, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, який має на утриманні неповнолітню доньку, працюючого на посаді директора ТОВ «Інтерес», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на 3 (три) роки.

Ухвалено строк відбування покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 100 000 (ста тисяч) гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 8 440 (вісім тисяч чотириста сорок) гривень, відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень щомісячно до досягненням нею вісімнадцяти років в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю матері.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень щомісячно до досягненням нею вісімнадцяти років в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю матері.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень щомісячно до досягненням нею вісімнадцяти років в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю матері.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень щомісячно до досягненням ним вісімнадцяти років в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю матері.

Цим же вироком вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_12 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Так, 27 листопада 2017 року, близько 17 години 15 хвилин, ОСОБА_12 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху проїзною частиною вулиці Визволителів, в районі будинку № 89 в с. Лютіж Вишгородського району Київської області, в смузі для руху в бік м. Овруч, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення вимог п. 18.1 ПДР України, згідно з яким «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», маючи можливість заздалегідь виявити небезпеку для руху, яку йому становили пішоходи ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 , які перетинали проїзну частину вулиці Визволителів справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішоходів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від отриманих тілесних ушкоджень загинули, а пішохід ОСОБА_13 отримала середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 9/Д./№332тр-2017 р. від 09.01.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_18 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння і основи черепа з крововиливами під оболонки та в речовину і шлуночки головного мозку.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 10/Д./№331тр-2017р. від 10.01.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_19 настала від закритої травми шиї у вигляді повного розриву міжхребцевого диску і пошкодження шийного відділу спинного мозку на даному рівні.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 53/е від 16.03.2018 року встановлено, що згідно наданої медичної документації у ОСОБА_13 мали місце пошкодження у вигляді: закритого перелому кісток лівої гомілки в нижній третині, уламкового перелому ліктьового виростку лівої ліктьової кістки, а також струсу головного мозку. Описані ушкодження утворилися від дії тупого/их предмету/тів, по давності можуть відповідати строкам та обставинам вказаним у постанові, являлись не небезпечними і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення переломів і відновлення функції лівої нижньої кінцівки і лівого ліктьового суглобу необхідний термін більше 21-го дня.
Грубе порушення водієм ОСОБА_12 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д) та 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілих ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , та заподіянню середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_13 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_12 подано апеляційну скаргу, у якій, з урахуванням доповнень, він просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2021 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та невмотивованим, а його вина не доведена.

На думку обвинуваченого, зазначені у оскаржуваному вироку суду факти не відповідають дійсності, що тягне за собою порушення норм ст.374 КПК України.

Так, у вироку суд зазначив, що відповідно до постанови старшого слідчого ГУ НП в Київській області від 29 листопада 2017 року автомобіль марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом та поміщено на майданчик тимчасового утримання, про вилучення автомобіля також зазначено у протоколі огляду місця події від 27 листопада 2017 року.

Обвинувачений вказує, що він не був присутній під час огляду місця транспортної пригоди, не був попереджений про свої права та не брав участі у фото фіксації пошкоджень автомобіля «ВАЗ», який у подальшому 29 листопада 2017 року постановою слідчого був визнаний речовим доказом. Поки медики надавали йому медичну допомогу після ДТП, його було позбавлено автомобіля без його участі, без забезпечення права бути присутнім на слідчій дії, бути ознайомленим зі своїми правами та не забезпечено право на отримання копії протоколу, яким було оформлено тимчасове вилучення. Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України.

Таким чином, на думку апелянта, автомобіль марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 здобутий у якості речового доказу незаконним шляхом.

Грубе порушення норм кримінального процесуального законодавства під час вилучення та зберігання транспортного засобу тягне за собою недопустимість наступних доказів, які пов`язані з незаконно здобутим речовим доказом автомобілем марки «ВАЗ-21063», а саме: висновків експертів №12-1/2766 від 30 січня 2018 року, №12-1/2768 від 23 лютого 2018 року, №8-3/5557 від 01 лютого 2018 року, №24/К/12-1/455 від 12 квітня 2018 року, №12-1/462 від 12 квітня 2018 року.

Крім того, апелянт звертає увагу, що висновки експертів №24/К/12-1/455 від 12 квітня 2018 року та №12-1/462 від 12 квітня 2018 року не містить самостійної дослідницької частини, а тільки посилаються на інші експертні висновки та їх цитують, а також в суді були спростовні тим, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 вказали на ще один автомобіль, який в момент ДТП рухався у зустрічному напрямку та перед ДТП увімкнув дальнє світло фар після чого відбувався вторинний контакт автомобіля «ВАЗ 21036» з ОСОБА_13 .

Те, що пішоходи ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_13 переходили проїзну частину вулиці не з ліва на право, а з права на ліво взагалі ані досудовим слідством за участю обвинуваченого ОСОБА_12 як водія, а ні експертами не досліджувалось. Обвинувачений в суді першої інстанції вказував, що потерпілі перетинали проїзну частину вулиці з ліва на право відносно його напрямку руху і тому порядок нанесення тілесних ушкоджень потерпілим локалізовано з лівої сторони, а згідно схеми ДТП розташування тіл вказує на наїзд на пішоходів саме автомобілем, який рухався у зворотному напрямку у бік Києва.

Обвинувачений також вказує, що ОСОБА_13 мала вторинний контакт з його автомобілем після удару її позашляховиком темного кольору. Потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_19 зовсім не контактували з його автомобілем. Вказані обставини підтвердили також свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 під час їх допиту в суді першої інстанції.

На думку апелянта судом першої інстанції необґрунтовано було відхилено його клопотання про проведення слідчих дій, проведення транспортно-трасологічної експертизи та визнання доказів недопустимими.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції правильним, думку потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , які вважали доводи апеляційної скарги необґрунтованими, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаютьіз наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_12 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.286 КК України.

Так, вина ОСОБА_12 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені у районному суді.

Обвинувачений ОСОБА_12 у суді першої інстанції вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 27 листопада 2017 року приблизно о 16.40 год. він на автомобілі ВАЗ 2063 повертався до дому з м. Києва, разом із ним в автомобілі на передньому пасажирському сидінні перебувала його дружина, а позаду донька та дві сторонні жінки, яких він вирішив підвезти. Рухаючись у с. Лютіж, приблизно о 17.10 год., наближаючись до пішохідного переходу, враховуючи темну пору, з ближнім світлом, він побачив зустрічне авто яке рухалось на великій швидкості, після чого відчув колихання автомобіля та побачив як на лобове скло впало тіло жінки, яке в подальшому впало на обочину з правої сторони, інших ударів або поштовхів не було. Вважає, що тіло жінки відкинуло на його автомобіль після удару із зустрічним автомобілем, марки та номерного знаку якого він не запам`ятав. Після удару він відразу зупинився та підійшов до жінки, після чого побачив, що з протилежної сторони на обочині перебувало ще одне тіло жінки, а за метрів 10 тіло іще однієї жінки. На проїзній частині було розкидано різні предмети та продукти харчування. У зв`язку із чим вважає, що винуватцем ДТП став водій позашляховика який рухався по зустрічній полосі, а тому не визнає своєї провини у повному обсязі, як і заявлені цивільні позови. Шкоду потерпілим не відшкодував.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_12 підтвердив вказані показання.

Однак, незважаючи на невизнання вина ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, вона повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами.

Потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що дорожньо-транспортна подія трапилась в листопаді 2017 року, у вечірній час, близько 18.00 години. Щодо погодних умов, зазначила, що йшов дощ. Відрізок дороги, на якому відбулось ДТП, та пішохідний перехід освітлювались ліхтарями, була гарна видимість. Того дня вона разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_22 їхали з міста Вишгород до села Лютіж. Доїхавши до села Лютіж, вони вийшли з автомобіля та підійшли до пішохідного переходу для перетину дороги. Пропустивши два автомобіля вони почали переходити проїжджу частину та дійшовши майже до розділювальної смуги, вона повернула голову ліворуч та побачила легковий автомобіль білого кольору, який рухався на великій швидкості та здійснив зіткнення з пішоходами, а саме з нею, ОСОБА_19 та ОСОБА_22 , які рухались на півкроку попереду неї. Моменту зіткнення автомобіля з ОСОБА_19 та ОСОБА_22 вона не бачила, оскільки втратила відразу свідомість. Цивільний позов підтримала у повному обсязі, зазначила, що внаслідок отриманої травми вона перенесла кілька оперативних втручань, зокрема вживлення металофіксаторів, у зв`язку із чим обмежена у вільному пересуванні, її стан здоров`я значно і непоправно погіршився. В подальшому, під час судового розгляду, представником потерпілих було надано медичні довідки, з яких вбачається, що згідно висновку МСЕК від 31.01.2019 р. ОСОБА_13 було встановлено третю групу інвалідності строком до 31.01.2020 року, у зв`язку із чим просила цивільний позов задовольнити у повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що ОСОБА_13 та ОСОБА_10 є її доньками, а ОСОБА_22 дружина її племінника. На місці ДТП вона не перебувала. З приводу обставин події їй відомо, що того дня, зранку ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 поїхали з дому та більше вона їх не бачила. Зазначила, що у ОСОБА_19 залишилось четверо дітей. Цивільний позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, оскільки четверо її онуків залишились сиротами, а вона є їх опікуном, а інші троє онуків мешкають з її донькою, яка є інвалідом. Обвинувачений жодного разу не надав будь-якої допомоги та навіть не вибачився, у зв`язку із чим просила призначити найсуворіше покарання.
Потерпіла ОСОБА_23 у судовому засіданні районного суду пояснила, що ОСОБА_18 є її донькою. Зазначила, що ОСОБА_18 проживала разом з Шабановими у селі Лютіж. 27.11.2017 року ОСОБА_18 зателефонувала їй зранку та зазначила, що перебуває у податковій та у неї розряджений телефон. Після даного телефонного дзвінка вона більше з нею не розмовляла. В подальшому їй повідомили про те, що сталась дорожньо-транспортна пригода в якій загинула її донька.
Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні суду першої інстанції надала показання, що обвинувачений є її чоловіком. 27.11.2017 року вони рухались на автомобілі ВАЗ з міста Києва, площа Шевченка до селища Димер. У автомобілі перебувала вона на передньому пасажирському сидінні, за кермом був чоловік, на задньому сидінні перебувала їх дитина та двоє пасажирів, які раніше їм відомі не були. Щодо погодних умов було похмуро та йшов мокрий сніг. Дорожнє покриття було мокрим. Дорожньо-транспортна подія сталась на виїзді з села Лютіж близько о 16:45 годині. Коли вони під`їжджали до пішохідного переходу, на якому сталась ДТП, вона людей не бачила. Після того, як проїхали вказаний пішохідний перехід, вона побачила як на зустріч на великій швидкості їхав автомобіль, не зупиняючись на пішохідному переходу та одразу після цього вона почула крик та побачила, як жінка впала на лобове скло їх автомобіля. На час зіткнення їх автомобіль рухався зі швидкістю 50 кілометрів на годину.
Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні суду першої інстанції надала показання, що восени 2017 року вона була пасажиром автомобіля ВАЗ білого кольору, на якому, близько о 16.10 годині, виїхала з міста Києва до селища Димер. В автомобілі знаходилась на задньому сидінні посередині. Щодо погодних умов була темна пора, йшов дощ зі снігом. У селі Лютіж не було освітлення. Під час руху, через вікно автомобіля, побачила праворуч автобус та потім одразу яскраве світло та побачила, що щось впало на капот автомобіля. В подальшому побачила, що це була жінка. Потім, коли вони вийшли з автомобіля, їм повідомили, що на протилежному боці дороги лежали ще дві жінки.
Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні суду першої інстанції надала показання, що восени, точної дати не пам`ятає, вона в місті Києві сіла в попутний автомобіль ВАЗ світлого кольору, з метою доїхати до селища Димер. Погода була з опадами, темна пора доби, ближче до вечора. В автомобілі перебувала на задньому сидінні біля вікна. ДТП сталась за центром села Лютіж. Пояснила, що під час поїздки вона майже спала та не слідкувала за дорогою. Потім вона відчула удар, начебто раптово провалився дах автомобіля, в якому вони рухались, та почула як посипалось лобове скло, після чого автомобіль зупинився та вони вийшли з автомобіля. В подальшому підійшов чоловік з іншого автомобіля та повідомив, що люди постраждали в ДТП.

Крім того, вина ОСОБА_12 у вчиненому підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції, а саме:

- даними з протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 27.11.2017 року з схемою місця ДТП та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що таким є ділянка автодороги «Київ-Овруч» 30 км., на якій стан дорожнього покриття мокрий, дорожнє покриття шириною 9,0 м. складається з двох напрямків руху по 4,5 м. до м. Києва та до с. Лютіж, поділених реверсною смугою, та має дорожню розмітку - зебра. Огляд проводився у темну пору, опади - дощ (дрібний з мокрим снігом, температура повітря +1) Сліди гальмування з брудом та снігом до переднього лівого колеса - 3,2 м.;

- даними з протоколу огляду трупа ОСОБА_19 від 27.11.2017 року, яку було оглянуто біля приміщення КЗ «Вишгородська ЦРЛ», в автомобілі швидкої допомоги;

- висновком судово-медичної експертизи №332тр.-2017 від 28.11.2017 року, відповідно до якого, виявлені у ОСОБА_18 тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупих предметів, або при ударі об такі, що могло мати місце в строк та при обставинах, викладених у постанові про призначення експертизи, і в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_18 наступила від відкритої черепно - мозкової травми з переломом костей склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, в речовину і шлуночки головного мозку. При проведенні судово-медичної експертизи трупа будь - яких пошкоджень, які могли б утворитись від переїзду колесом, а також слідів волочіння тіла, не виявлено. При проведенні судово-токсикологічної експертизи крові трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропиловий, амиловий спирти та їх ізомери не виявлені;

- висновком судово-медичної експертизи №331тр.-2017 від 28.11.2017 року, з якого вбачається, що виявлені у ОСОБА_19 тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупих предметів, або при ударі об такі, що могло мати місце в строк та при обставинах, викладених у постанові про призначення експертизи, і в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_19 наступила від закритої травми шиї у вигляді повного розриву міжпозвонкового диску і пошкодження шийного відділу спинного мозку на даному рівні. При проведенні судово-медичної експертизи трупа будь - яких пошкоджень, які могли б утворитись від перекатування через нього колесами автомобіля, а також слідів волочіння тіла, не виявлено. При проведенні судово-токсикологічної експертизи крові трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропиловий, бутиловий, амиловий спирти та їх ізомери не виявлені;

- висновком судово-медичної експертизи №53/Е від 14.03.2018 року, з якого вбачається, що згідно наданої медичної документації у гр. ОСОБА_13 , мали місце пошкодження у вигляді: закритого перелому кісток лівої гомілки в нижній третині, уламкового перелому ліктьового виростку лівої ліктьової кістки, а також струс головного мозку. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, по давності можуть відповідати строкам та обставинам, вказаним у постанові, являлись не небезпечними і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості;

- висновком судово-токсикологічної експертизи №877 від 04.12.2017 року, згідно якого, в крові ОСОБА_12 метиловий, етиловий спирти, а також пропиловий, бутиловий, амиловий спирти та їх ізомери не виявлені;

- постановою старшого слідчого ГУ НП в Київській області від 29.11.2017 року, згідно якої автомобіль марки «ВАЗ - 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом та поміщено на майданчик тимчасового утримання, про вилучення автомобіля також зазначено у протоколі огляду місця подія від 27.11.2017р., складеного слідчим за участі понятих та спеціаліста;

- даними з висновку інженерно-технічної експертизи від 30.01.2018р. за №12-1/2766, відповідно до якого рульове керування автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані; несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП не виявлено. Система робочого гальма автомобіля, на момент огляду знаходиться в працездатному стані та несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед ДТП не виявлено. Елементи підвіски автомобіля, на момент огляду, знаходяться в працездатному стані, несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією не виявлено;

- даними з висновку інженерно-технічної експертизи від 23.02.2018 р. за №12-1/2768, згідно яких, встановити де відносно елементів дороги та на якій смузі для руху відбувся наїзд автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішоходів, не надається можливим, через відсутність в наданих на дослідження матеріалах кримінального провадження необхідного комплексу слідової інформації. Механічні пошкодження автомобіля характерні для контакту з пішоходами, описані в дослідницькій частині висновку. Встановити чи мав місце наїзд автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішоходів на пішохідному переході, не надається можливим, через відсутність в наданих на дослідження матеріалах кримінального провадження необхідного комплексу слідової інформації;

- даними з висновку судово-трасологічної експертизи від 01.02.2018 р. за №8-3/5557, відповідно до яких, полімерний фрагмент, вилучений 27.11.2017 року під час огляду місця ДТП, складав раніше єдине ціле з фрагментом лівої полімерної накладки бамперу автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Один з восьми уламків скла, що були вилучені 27.11.2017 року під час огляду місця ДТП, складав раніше єдине ціле з лівою зовнішньою фарою автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

- даними з висновку судово - медичної та транспортно - трасологічної експертизи від 06.03.2018 р. за №24/К/12-1/455, згідно яких, враховуючи локалізацію та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 та дані з висновку інженерно - транспортної експертизи від 23.08.2018 року, можливо зробити висновок, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 утворились від наїзду автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ударом передньою частиною автомобіля. Виявлені механічні пошкодження автомобіля характерні для контакту з декількома пішоходами. Питання щодо утворення характерних ушкоджень, що утворились від наїзду іншим автомобілем, при цьому без зазначення конкретного транспортного засобу, з експертної точки зору є науково не обґрунтованими. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, розташування пішоходів ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 відносно автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в момент первинного контакту, була наступною: першим пішоходом була ОСОБА_18 , другим травмованим автомобілем пішоходом була ОСОБА_19 , третім ОСОБА_13 , при цьому всі вони перебували у вертикальному або близькому до нього положенні, в динаміці;

- даними з протоколів проведення слідчого експерименту від 28.02.2018 року та від 29.03.2018 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_13 , під час яких, остання надала свідчення щодо обставин події ДТП від 27.11.2017 року, а саме того, що вона разом із потерпілими ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , перебуваючи біля пішохідного переходу розташованого у с. Лютіж по вул. Визволителів, переходили дорогу зі сторони смуги руху в бік с. Демидів до узбіччя смуги в бік м. Київ. Зазначила що була темна пора, працювали ліхтарі, дорожнє покриття було мокрим, під час переходу вона бачила лише один автомобіль з включеними фарами, який рухався з м. Києва та саме цей автомобіль здійснив наїзд на них;

- даними з висновку інженерно-транспортної експертизи від 12.04.2018 р. за №12-1/462, згідно якого, за даних дорожніх обставин, водій автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_3 повинен був діяти згідно вимог п.12.2 та п.18.1 ПДР України. В заданій дорожній ситуації швидкість руху, обрана водієм, відповідала видимості елементів дороги в напрямку руху. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів шляхом застосування термінового гальмування у вказаний момент. З технічної точки зору, при заданому комплексі вихідних даних, в діях водія вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;

- даними з довідки Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 11.12.2017 року про погодні умови за 27.11.2017 року з 14.00 години по 20.00 годину за даними об`єднаної гідрометеорологічної станції Вишгород;

- даними з листа голови Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області від 05.01.2018 року, відповідно до якого 27.11.2017 року освітлення вулиці Визволителів у с. Лютіж працювало у звичайному режимі та було ввімкнено о 16.30 годині.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновки експертів, належним чином досліджені районним судом, за своєю формою і змістом у повному обсязі відповідають вимогам норма чинного законодавства, зокрема і Закону України «Про судову експертизу», Методики проведення судових експертиз, Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах судових експертиз і експертних досліджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України. Так, з досліджених у судовому засіданні районного суду документів, вбачається, що автомобіль ВАЗ 21063 було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів 27.11.2017 року, крім того обсяг ушкоджень, яких зазнав автомобіль зафіксовано у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 27.11.2017 року, складеного за участі спеціаліста - криміналіста та понятих, що також відображено у фото таблицях долучених до вказаного протоколу. Крім того, вказані ушкодження також відображені у висновках експертних досліджень від 30.01.2018р. за №12-1/2766, 23.02.2018р. за №12-1/2768, 01.02.2018р. за №8-3/5557, 12.04.2018 року за №24/к/12-1/455, висновки скріплені печатками відповідних установ, а відтак ці документи за формою, змістом і суттю сумнівів у суду не викликають. Також, під час судового розгляду до суду першої інстанції, представником потерпілих було надано запис, розміщений у вільному доступі Інтернет видання «Київ оперативний» з місця дорожньо-транспортної пригоди 27.11.2017р. в с. Лютіж по вул. Визволителів, який зафіксував розташування автомобіля ВАЗ 21063 на проїзній частині та механічні ушкодження, які отримав даний транспортний засіб.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості та безпідставності твердження обвинуваченого, щодо порушення порядку вилучення автомобіля ВАЗ 21063, оскільки з матеріалів справи вбачається, що даний автомобіль було вилучено під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.11.2017р. за участі спеціаліста та понятих, та незважаючи на неявку до суду першої інстанції слідчого, яким безпосередньо був проведений даний огляд, стороною захисту не оспорювались дані та підписи вказаного спеціаліста та свідків, та на спростування вказаних даних не надано жодних належних та допустимих доказів. Вказаний доказ на думку суду здобутий з дотриманням вимог ст.ст. 93, 99 КПК України. Крім того, апеляційний суд також вважає, що саме по собі не накладення арешту, в порядку ст.170 КПК України, на автомобіль ВАЗ 21063, не свідчить про наявність таких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, наслідком яких є визнання його недопустимим доказом.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки експертів №24/К/12-1/455 від 12 квітня 2018 року та №12-1/462 від 12 квітня 2018 року не містить самостійної дослідницької частини, а тому їх слід визнати недопустимими доказами, на думку суду апеляційної інстанції не заслуговують на увагу.

Зокрема, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що за результатами проведення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, було складено висновок №24/К/12-1/455 від 12.04.2018 року. З дослідної частини цього висновку експертизи вбачається, що при її проведенні було здійснено огляд автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 , а також було використано дані попередніх експертиз, а саме: висновки судово-медичної експертизи ОСОБА_13 №53-Е та №10/Д/331тр-2017 р., висновок судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_19 №331тр.-2017, висновки судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_18 №332тр.-2017 та №9/Д/332тр-2017, а також дані медичної документації ОСОБА_13 . Вказані обставини спростовують доводи про відсутність у висновку самостійної дослідницької частини як такої. При цьому слід зазначити, що використання безпосередньо матеріалів кримінального провадження при проведенні будь-якої експертизи, зокрема і висновків експертів, які в них містяться, а також медичної документації, не суперечить чинному законодавству.

Доводи апелянта щодо недопустимості як доказу висновку експерта №12-1/462 від 12.04.2018 року також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, адже він також містить дослідну частину, в свою чергу будь-яких обставин, які б вказували на допущені порушення при проведенні вказаної експертизи, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вірними також є висновки районного суду про те, що показання обвинуваченого з того приводу, що потерпілих було збито іншим автомобілем, який рухався у зустрічному напрямку, та те, що виключно одна потерпіла була відкинута на його автомобіль, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_13 , даними з протоколів слідчих експериментів проведених за участі потерпілої ОСОБА_13 та висновками експертиз, зокрема комплексної судово-медичної та транспортно- трасологічної експертизи №24/к/12 -1/455 відповідно до якої враховуючи локалізацію та характер виявлених тілесних ушкоджень у потерпілих та характер пошкодження їх одягу, наявні механічні пошкодження автомобіля ВАЗ 21063, характерні для контакту з пішоходами, можливо зробити висновок, що тілесні ушкодження виявлені на трупах ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , також потерпілої ОСОБА_13 , утворились від наїзду автомобілем ВАЗ 21063. При цьому, в даному конкретному випадку, мало місце фронтальний («лобовий») вид наїзду автомобіля легкового типу на людей з основною дією транспортного засобу - ударом передньою частиною, що підтверджується вищевказаним, а саме: наявність контактних тілесних ушкоджень на тілі потерпілих, розташованих переважно зліва, характер пошкодження їх одягу, співпадіння локалізації механічних пошкоджень автомобіля, характерних для контакту з пішоходами, із розташуванням ушкоджень на тілі пішоходів. Виявлені механічні пошкодження автомобіля ВАЗ 21063, характерні для контакту з декількома пішоходами.

Також, під час вказаного експертного дослідження, було зазначено, що в судово-медичній експертизі характерними є тілесні ушкодження, що найбільше часто виникають у конкретних фазах різних видів автомобільної травми й обумовлені її механізмами, тому питання про утворення характерних ушкоджень, що утворились «від наїзду іншим автомобілем», при цьому без зазначення конкретного транспортного засобу, з експертної точки зору є науково необґрунтованим, що свідчить про те, що показання обвинуваченого про причетність до даної ДТП іншого водія автомобіля перевірялось слідчим, та не знайшла свого підтвердження. Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції, обвинуваченим не спростовувались дані про порядок перетину пішохідного переходу потерпілими, а пояснення потерпілої ОСОБА_13 , в цій частині є послідовними та незмінними, як під час досудового, так і судового розгляду, локалізація тілесних ушкоджень на тілі загиблих та потерпілої ОСОБА_13 , а також механічних ушкоджень, яких зазнав автомобіль обвинуваченого, свідчать саме про такі обставини ДТП, які викладені у обвинувальному акті.

За вказаних обставин, показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , в тій частині, що вони відчули один удар та одна з них начебто бачили світло фар, є такими, що не відповідають обставинам та спростовуються доказами наданими у справі, та їх показами, що під час руху жодна з них не спостерігала за дорожньою обстановкою, навіть дрімали та безпосередньо не бачили моменту зіткнення, оскільки перебували на задньому пасажирському сидінні.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 у проведенні транспортно-трасологічної та судово-медичної експертиз, а також слідчих дій, оскільки об`єктивних підстав, передбачених ст.ст.332, 333 КПК України, для їх задоволення не було.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні дані, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у своїй сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_12 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.286 КК України.

Згідно з ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_12 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував обставини вчинення та суспільну небезпеку кримінального правопорушення, його тяжкість, обставини справи, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а саме смерть двох осіб, та отримання однією особою середньої тяжкості тілесних ушкоджень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, одружений та має на утриманні неповнолітню доньку, працює на посаді директора в ТОВ «Інтерес».

Згідно досудової доповіді складеної відносно обвинуваченого орган пробації вважає, що з врахуванням інформації, яка характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, що виправлення ОСОБА_12 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Відтак, районний суд призначив ОСОБА_12 покарання в межах санкцій ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Крім того, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими висновки суду в частині вирішення питань щодо цивільного позову потерпілих та відшкодування процесуальних витрат.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2021 року щодо ОСОБА_12 без змін.

Головуючий :

Судді :