Справа № 522/7466/21
Провадження № 1-кп/522/882/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000349 від 23.03.2021 року відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, одруженого, який має малолітню доньку ОСОБА_4 , 2020 року народження, працює в ТОВ «Таїрово Вайнері» комірником на складі готової продукції, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 знайшов свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від автомобіля марки «ВАЗ 21043», зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , в результаті чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним вище транспортним засобом, який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на власне незаконне збагачення шляхом незаконного заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, передбачаючи наслідки протиправного діяння та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , будучи обізнаним у тому, що вищевказаний автомобіль йому не належить та жодних прав на його користування і розпорядження у нього не має, виготовив ключі замка запалення до автомобілю марки «ВАЗ 21043» зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_6

26.01.2021 близько 22:00 год., знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , шляхом штовхання викатив зазначений автомобіль зі двору, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 30000 грн., яка на стадії досудового слідства була відшкодована у повному обсязі (шляхом повернення автомобіля власнику).
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за кваліфікуючими ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав та підтвердив, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. У вчиненому обвинувачений щиро кається, зробив відповідні висновки та завірив суд, що подібне більше не повториться, просив його суворо не карати та призначити найбільш м`яке покарання.
Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України.
Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, з вищою освітою, пенсіонер, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив провести судовий розгляд обвинувального акту за його відсутності та зазначив, що матеріальні претензії до обвинуваченого у нього відсутні.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження інших доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, відсутні.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений є раніше не судимою особою, у вчиненому злочині щиро покаявся, має позитивні характеристики з місяця проживання, міцні соціальні зв`язки, у нього на утриманні є малолітня дитина.
Згідно з досудовою доповіддю органу пробації існує середня ймовірність вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення, його виправлення без обмеження або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років обмеження волі та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням 1 рік.
Перебіг іспитового строку починається з моменту проголошення вироку (ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України).
У той же час, відповідно до вимог ст.76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні було повернуто позивачу через неусунення недоліків на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, запобіжний захід не обирався.
Судові витрати по справі - відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376, 395, 532КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк випробування рахувати з моменту проголошення вироку.
Речові докази автомобіль марки «ВАЗ 21043» номерний знак: НОМЕР_2 , зеленого кольору, номер VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та ключі у кількості 3 штук, - вважати такими, що повернуті власнику майна.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 07.04.2021 року, а саме на: автомобіль марки «ВАЗ 21043» номерний знак: НОМЕР_2 , зеленого кольору, номер VIN НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та ключі у кількості 3 штук.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1