Дата документу 05.09.2022 Справа № 317/1102/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1113/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/1102/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 07 липня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянська Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено подання ДУ «Біленьківська виправна колонія» (№99)» та засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на весь залишений строк.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 відмовити. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину щодо свого рідного малолітнього сина, провину свою у скоєному не визнав, а визнання засудженим своєї вини під час розгляду подання пов`язане лише з його прагненням до умовно-дострокового звільнення, а не з наявністю позитивних змін у його свідомості. Крім того, на даний час засудженим не сплачено процесуальні витрати, присуджені йому вироком, а відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не може бути підставою для невиконання судового рішення. Засуджений, маючи реальну можливість виконати рішення в частині сплати процесуальних витрат, не доклав жодних зусиль до виконання свого обов`язку. Крім того, за час відбування покарання засуджений характеризувався посередньо, а позитивну характеристику отримав тільки у 2019 році, що свідчить про те, що його поведінка була сумлінною не весь час відбування покарання. Також керівником окружної прокуратури 08.07.2022 року було винесено вказівку про скасування постанови про надання засудженому дозволу на проживання за межами установи, оскільки під час перевірки було встановлено, що у квартирі, де засуджений проживав разом з дружиною, були виявлені алкогольні напої. За таких обставин підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого відсутні.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; засудженого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.09.2016 року за ч.3 ст.153 КК до 11 років позбавлення волі.

Начальник ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, задовольняючи дане подання, в ухвалі зазначив, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Проте колегія суддів не може погодитися із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

Висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину щодо свого малолітнього сина.

Також встановлено, що в місцях позбавлення волі ОСОБА_8 перебуває з 2015 року, проте отримувати заохочення засуджений почав лише у кінці 2017 року. За наданими матеріалами засуджений ОСОБА_8 до 2017 року характеризувався посередньо, а позитивну характеристику отримав лише в кінці 2019 року.

Крім того, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 мав одне стягнення у виді догани. І хоча це стягнення було зняте, проте воно характеризує поведінку засудженого ОСОБА_8 під час відбування покарання.

Із наявних матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання дійсно був працевлаштований. Але така праця мала місце лише з жовтня 2021 року по січень 2022 року. Між тим, сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого протягом усього періоду відбуття покарання, а не лише у певний період часу.

Участь засудженого ОСОБА_8 у роботах з благоустрою не може бути розцінено як його виправлення, оскільки відповідно до ч.3 ст.107 КВК виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню та благоустрою колонії є обов`язком засуджених.

Сама по собі участь засудженого ОСОБА_8 у організації виховних заходів, в реалізації програми диференційованого виховного впливу, його прагнення до вдосконалення наявних навичок не є достатніми підставами для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Отже суд першої, розглядаючи подання адміністрації виправної колонії, з достатньою повнотою не перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу і дійшов до помилкового висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення та перевиховання.

Крім того, колегія суддів також враховує ту обставину, що значна частина призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Зокрема засудженому за таким розрахунком в строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього ув`язнення з 05.08.2015 року по 12.01.2017 року.

Також судова колегія при прийнятті рішення враховує, що метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_8 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже і не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання. А тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 07 липня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія» (№99)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4