Справа №705/4911/21
1-в/705/15/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника особи, щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:
На адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 подане в інтересах ОСОБА_5 про зняття арешту з майна, у якому вказує про те, що ним надається допомога ОСОБА_5 , який є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , який був його дідом. Спадкове майно складається із квартири АДРЕСА_1 .
Під час проведення нотаріальних дій було виявлено, що на вищезазначений об`єкт нерухомості було накладено арешт державним нотаріусом міста Умані на підставі листа від 29.02.2000 року прокуратури м. Умані. Вказаний лист був направлений слідчим прокуратури м. Умані ОСОБА_7 під час проведення розслідування кримінальної справи про вчинення злочину, передбаченого ст. 87 КК України (в ред. 1960 р.) покійним ОСОБА_6 . Вказана справа була розглянута 13.04.2000 року. ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений до покарання у виді одного року виправних робіт, при цьому було задоволено позов прокурора в інтересах ремонтно-експлуатаційного управління № 3 м. Умані на суму 1148,00 грн. При постановленні вироку головуючий суддя ОСОБА_8 не вирішив питання щодо зняття арешту з квартири. Засуджений у семиденний термін після винесення судового рішення погасив заборгованість перед РЕУ № 3м. Умані на суму 1148,00 грн. та на протязі року відбув призначене покарання. Про те, що квартира у якій він мешкав до дня своєї смерті ОСОБА_6 знаходиться під арештом ні покійний, ні будь-хто з його рідних не знав.
На цей час стало питання про зняття арешту на квартиру, потреба у якому минула ще з 13.04.2000 року.
За погодженої позиції з ОСОБА_9 вважає, що питання про зняття арешту має бути вирішене слідчим суддею у відповідності до вимог КПК України в чинній редакції.
Просить суд скасувати арешт, накладений в порядку ст.ст. 125, 126 КПК України в редакції 1960 року слідчим прокуратури міста Умані під час проведення розслідування кримінальної справи про вчинення злочину ОСОБА_6 , передбаченим ст. 87 КК України в редакції 1960 р. на квартиру АДРЕСА_1 .
Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що він представляє інтереси ОСОБА_5 щодо прийняття останнім спадщини після смерті ОСОБА_6 . При оформленні спадкових прав було встановлено, що на квартиру, належну спадкодавцю, накладено арешт у зв`язку із розглядом кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 . 13.04.2000 року ОСОБА_6 було засуджено але питання щодо зняття арешту при цьому вирішено не було. Останній сплатив усі витрати за вироком суду одразу після винесення вироку, а також повністю відбув покарання. Про те, що з його квартири не знято арешт йому відомо не було, тому і не було вчинено ніяких дій з метою зняття такого арешту. На цей час потреба у збереженні арешту квартири відпала і підстав для продовження такого арешту немає, але вирішити це питання можливо лише в судовому порядку, тому він і звернувся до суду з цим клопотанням, яке просить суд задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання адвоката, оскільки арешт було накладено згідно старого КПК України, а у відповідності до внесених змін питання щодо зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом від 2012 року, вирішується в порядку цивільного судочинства.
Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що в провадженні Уманського місцевого районного суду Черкаської області перебувала кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 87 КК України.
Вироком Уманського міського суду Черкаської області від 13 квітня 2000 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ст. 87 КК України до 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із заробітку засудженого та стягнуто з нього на користь ремонтно-експлуатаційного управління № 3 м. Умані 1148,92 грн.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 30.07.2021 за № 268446613, на квартиру АДРЕСА_1 належну ОСОБА_6 , накладено арешт на підставі повідомлення 905, 29.02.2000, прокуратури м. Умань.
Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли за дії старого КПК України в редакції 1960 року, так як арешт на спірне майно накладено за повідомленням прокуратури від 29.02.2000 в рамках кримінальної справи згідно положень КПК України в редакції 1960 року.
Згідно зі статтею 170 КПК України в редакції 2012 року, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року).
Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією із загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права.
Частиною 1 статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду кримінальної справи) установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Аналогічну норму закріплено в ч. 1 ст. 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ), який діє з 15 грудня 2017 року.
Проте, як вбачається з матеріалів клопотання, арешт на майно ОСОБА_6 був накладений слідчим прокуратури під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року.
При цьому, згідно з пунктом 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами ч.1 ст.5 КПК, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зокрема в постанові від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 вказала на таке: спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Згідно правових позицій Верховного суду України із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.
З огляду на зазначене будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Оскільки, кримінальне провадження у справі № 1-143-2000, у якій слідчим винесена постанова про накладення арешту на ОСОБА_6 , надійшло в провадження Уманського місцевого районного суду Черкаської області у 2000 році, тобто до дня набрання чинності КПК України 2012 року, вказана справа судом розглядалася саме за КПК України в редакції 1960 року, то вирішення питання щодо зняття арешту, накладеного у кримінальній справі має здійснюватися за правилами цивільного судочинства.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19).
Таким чином, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки в даному випадку питання про зняття арешту не може бути вирішено судом в рамках кримінального судочинства.
Керуючись ст. ст. 369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Роз`яснити особі, відносно майна якої вирішується питання щодо скасування арешту майна, що вказаний спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1