Номер провадження: 11-сс/813/644/22
Справа № 946/2517/22 1-кс/946/1155/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

користувача майна ОСОБА_8 ,

представника користувача майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000291 від 28 березня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000291 від 13 квітня 2022 року, а саме: мобільного телефону марки iPhone 11 Pro Max, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 та повернуто вказаний мобільний телефон особі, у якої він був вилучений ОСОБА_8 .

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою накласти арешт на тимчасово виучене майно, а саме мобільний телефон марки iPhone 11 Pro Max, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що мобільний телефон є об`єктом кримінально-протиправних дій, а тому з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, на нього необхідно накласти арешт.

Прокурор вважає, що показання потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що він добровільно віддав свій телефон, не спростовують надані стороною обвинувачення докази, а саме: показання потерпілого, його заява про вчинення злочину, а також показання свідка ОСОБА_11 , який підтвердив показання потерпілого ОСОБА_7 про відкрите викрадення телефону ОСОБА_12 з погрозою застосування насильства.

Прокурор зазначив, що злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України не відноситься до справ приватного обвинувачення, а тому факт спростування потерпілим своїх попередніх показів, не свідчить про відсутність події злочину, та не є підставою для повернення майна особі у якої воно вилучено.

Позиції учасників апеляційного провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Власник майна ОСОБА_7 , користувач майна ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до клопотання слідчого на теперішній час в провадженні СВ Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000291 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

До Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області 27.03.2022 надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що в середині січня місяця 2022 року невстановлена особа шляхом погроз фізичною розправою, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «iPhone 11 Pro Max», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , тим самим завдав матеріальний збиток на суму 30000 гривень.

В ході проведення санкціонованого обшуку 11.04.2022, за місцем мешкання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «iPhone 11 Pro Max», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 .

В подальшому старший слідчий СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернула до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone 11 Pro Max», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , обґрунтовуючи тим, що вказаний мобільний телефон має значення речового доказу у вищевказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на вказаний мобільний телефон.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.

Так, відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до змісту оскарженої ухвали слідчого судді власник вилученого майна ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснював, що за його вини відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої він спричинив матеріальну шкоду автомобілю, яким керував ОСОБА_12 , проте на час ДТП коштів у нього не було та він запропонував ОСОБА_12 взяти мобільний телефон марки «iPhone 11 Pro Max», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , в якості застави до моменту відшкодування завданої матеріальної шкоди. Жодний насильних дій фізичного або психологічного характеру щодо відібрання мобільного телефону з боку ОСОБА_12 не було та він добровільно віддав зазначений мобільний телефон і на даний час вимог щодо повернення вказаного телефоном не заявляє та просить вказаний телефон повернути родині ОСОБА_12 .

Під час апеляційного розгляду власник майна ОСОБА_7 підтвердив свої пояснення надані суду першої інстанції.

При цьому, користувач майна ОСОБА_8 повідомила апеляційному суду, що надала слідчому розписку, в якій зобов`язалася зберігати телефон до закінчення досудового розслідування.

Апеляційним судом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_12 не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а слідчим у клопотанні не доведені підстави вважати, що телефон набутий протиправним шляхом.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що під час апеляційного розгляду прокурором не була доведена наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно може бути речовим доказом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з посиланням на відповідні обставини та докази у даному кримінальному провадженні, а також наявність інших правових підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність законних підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту на майно, а саме мобільний телефон марки iPhone 11 Pro Max, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 .

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, у зв`язку з чим вона не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000291 від 28 березня 2022 року, а саме мобільного телефону марки iPhone 11 Pro Max, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4