Справа № 369/3337/21 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1709/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000116 від 22.02.2021 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Києво Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петровське, Козелецького району, Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, працюючого головним фахівцем ТА «Укрзалізниця», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в один рік;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання;

задоволено частково цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_11 та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 22 252 грн. 75 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 30 000 грн. в рахунок відшкодування втраченого заробітку внаслідок стійкої втрати працездатності за період з лютого 2021 року по липень 2021 року;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, 21 лютого 2021 року, приблизно о 12 годині 07 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «NISSAN-NOTE», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральна, навпроти будівлі №123 в с. Святопетрівське, Бучанського району, Київської області в напрямку руху до автодороги «Київ-Бишів», в порушення вимог пунктів 1.5 та 2.3.6) ПДР України, будучи неуважним, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховував на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, як наслідок своїми діями створив загрозу здоров`ю громадянці, змінюючи напрямок руху, здійснював заїзд праворуч до зупинки громадського транспорту, в порушення вимоги пунктів 10.1 та 11.13 ПДР України не переконавшись, що це буде безпечним, створив небезпеку для інших учасників руху, не впоравшись з керуванням, здійснив виїзд транспортного засобу на пішохідну доріжку зупинки громадського транспорту, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 у постановленому йому у вину кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, указала на незаконність вироку у зв`язку неправильним розв`язанням цивільного позову. В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначила, що місцевим судом під час розв`язання цивільного позову та визначенні розміру компенсації моральної та матеріальної шкоди не було в повній мірі було враховано ряд обставин, які на переконання апелянта, мають істотне значення. Зокрема, захисник указала про те, що витрати у розмір 3 463 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди було безпідставно стягнуто з обвинуваченого, оскільки потерпілою до суду не надано жодного документу на підтвердження того, що лікування алергічної реакції по типу кропивниці, на яке було витрачено вказану суму коштів є наслідком дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції взагалі не досліджено та не надано належної оцінки банківським квитанціям наданим ОСОБА_8 на підтвердження перерахування потерпілій грошових коштів на загальну суму 10 383 грн. Крім цього, захисник вважала безпідставним задоволення позовних вимог потерпілої щодо стягнення втраченого заробітку, оскільки остання після звільнення та до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди не була зареєстрована у Державній службі зайнятості як безробітна або як особа, що шукає роботу та не надала жодних доказів щодо самостійного пошуку роботи за цей період, а тому на переконання апелянта, її слід вважати такою, що не збирається працювати та отримувати заробітну плату. Поряд з цим, захисник зазначила про те, що розмір моральної шкоди стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_8 є завищеним, оскільки, на думку захисту, потерпіла своєю поведінкою намагалась ввести суд в оману, щоб викликати якомога більше жалю та співчуття до себе. Зауважила, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдану шкоду та зробив все, щоб потерпіла не відчувала вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, прикладав зусилля, необхідні для відновлення попереднього її фізичного стану. За наведених обставин просила вирок змінити в частині вирішення цивільного позову та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 7 886 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог потерпілій ОСОБА_11 відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 зазначив про безпідставність її доводів, оскільки вважав, що місцевим судом було належним чином враховані всі обставини та прийнято законне та обґрунтоване рішення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили доводи цієї апеляційної скарги та просили її задовольнити;

прокурора, який частково підтримав вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого, а саме, вважав за необхідне відмовити у стягненні з обвинуваченого витрат у розмір 3 463 грн. на лікування кропивниці, в решті вирок в частині вирішення цивільного позову залишити без змін;

представника потерпілої, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого;

дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд вказаного провадження був проведений за правилами ч.3 ст. 349 КПК України. У зв`язку із цим висновки суду першої інстанції в частині доведеності події кримінального правопорушення, фактичних обставин його вчинення, вини обвинуваченого у його вчиненні та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України, учасниками судового провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції припустився помилки.

Рішення суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 50000 грн. вирішено судом 1-ї інстанції у відповідності до вимог закону, з урахуванням обставин справи, глибини моральних страждань потерпілої, вирок суду в цій частині належно вмотивований, а визначений судом розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілій, на думку колегії суддів, відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Також є безпідставними та не підлягають до задоволення вимоги апеляційної скарги захисника в частині необхідності відмови у задоволенні вимог потерпілої про відшкодування втраченого заробітку внаслідок стійкої втрати працездатності у розмірі 30000 грн.

Так, в суді апеляційної інстанції представник потерпілої зазначив, що потерпілою ставилось питання саме про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом в порядку ст. 1195 ЦК України, оскільки в результаті ДТП потерпіла отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких вона стала інвалідом другої групи.

За змістом ч.1 ст.1195 ЦК України, у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізична особа має право на відшкодування їй заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, зумовлених необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Розмір мінімальної заробітної плати на 2021рік затверджений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021рік» та складав 6000 грн.
Як вбачається з матеріалів провадження, станом на 21.02.2021р., тобто на момент дорожньо транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_11 не працювала, що стверджується копією трудової книжки (а.с.56).
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №765/81/954 від 05.03.2021р. ОСОБА_11 з 21.02.2021р. перебувала на стаціонарному лікуванні у Васильківській ЦРЛ з діагнозом -перелом н/з правої стегнової кістки зі зміщенням. Після виписки їй рекомендовано обмеження навантаження на оперовану кінцівку 3-3,5 місяці.
Таким чином суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 30000 грн. в рахунок відшкодування втраченого заробітку внаслідок стійкої втрати працездатності за період з лютого 2021р. по липень 2021р.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про безпідставне стягнення з обвинуваченого витрат у розмір 3 463 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, то в цій частині вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволення, оскільки потерпілою ОСОБА_11 не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що алергічна реакція по типу кропивниці неясної етіології, на лікування якої потерпілою було витрачено кошти у розмірі 3463 грн., виникла у потерпілої в результаті дорожньо транспортної пригоди та у зв`язку з цим підлягає відшкодуванню обвинуваченим. Не наведено таких доказів і представником потерпілої в суді апеляційної інстанції. За таких обставин розмір відшкодування заподіяної потерпілій матеріальної шкоди в результаті ДТП підлягає зменшенню на суму 3463 грн.

Щодо доводів захисника про неврахування судом першої інстанції при вирішенні питання відшкодування заподіяної потерпілій матеріальної шкоди того факту, що обвинуваченим ОСОБА_8 було сплачено потерпілій 10383 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає їх безпідставними з наступних підстав.

В суді апеляційної інстанції представником потерпілої не заперечувалась та обставина, що обвинуваченим на користь потерпілої було відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 10383 грн. Разом з тим, потерпілою були ще понесені витрати на лікування, що підтверджено відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності стягнення з обвинуваченого витрат понесених потерпілою на лікування. Доводів на спростування вказаного розміру понесених потерпілою витрат апеляційна скарга захисника не містить.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню.

Виходячи з вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року зміні в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , а саме в частині зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо транспортної пригоди, в решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 .
Зменшити суму відшкодування заподіяної потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 18789 грн. 75 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
В решті вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4