УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою

Справа № 384/34/22

Провадження № 1-кп/384/35/2022

29 березня 2022 року смт. Вільшанка

Вільшанський районний суд
Кіровоградської області
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Вільшанка Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 26 листопада 2021 року, за обвинуваченням:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бузникувате Вільшанського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, освіта базова загальна середня, неодруженого, раніше судимого 06.03.2020 Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України строком на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого, який брав участь у судовому
засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого, яка брала участь
у судовому засіданні в режимі
відеоконференції - адвоката ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
У провадженні Вільшанського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 26 листопада 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою строком на шістдесят днів, з метою уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися та не втратили своєї актуальності, а саме запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечували.
Заслухавши клопотання прокурора про необхідність продовження строку тримання під вартою, з`ясувавши думку обвинуваченого ОСОБА_3 , який не заперечував щодо продовження йому строку тримання під вартою, його захисника, яка підтримала позицію обвинуваченого, суд дійшов наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2021 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з 14 год. 00 хв. 26 листопада 2021 року до 14 год. 00 хв. 24 січня 2022 року включно.
Ухвалою слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2022 року продовжено ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 39 днів, з 19 січня 2022 року до 14 год. 00 хв. 26 лютого 2022 року.
Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2022 року продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_3 строком на шістдесят днів, тобто з 16 год. 40 хв. 16 лютого 2022 року до 16 год. 40 хв. 16 квітня 2022 року включно.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди використовують практику суду як джерело права.

Згідно з частиною 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Поряд з цим, у справі «Москаленко проти України» № 37466/04 від 20.05.2010 року у п. 36 ЄСПЛ зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті суд нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також суд визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Отже, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину - умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Крім того, по даній справі не допитано свідків, не досліджено матеріали кримінального провадження, також не допитано обвинуваченого.
При цьому суд враховує дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який не одружений, на утриманні дітей не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків та осіб, які можуть поручитися за явку обвинуваченого до суду, офіційно не працевлаштований, а отже суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має. Дане кримінальне правопорушення вчинене у період іспитового строку, оскільки ОСОБА_3 судимий 06.03.2020 Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України строком на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.
Разом з цим, суд оцінює суворість можливого покарання, існування на даний час ризиків, які вказують на можливість обвинуваченого ОСОБА_3 , у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, продовжити вчиняти нові злочини та перешкоджати судовому провадженню.
У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Таким чином, заявлені стороною обвинувачення ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є триваючими, не зменшилися в такому обсязі, що забезпечило б належну процесуальну поведінку обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою відпала, не встановлено.
Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
За таких обставин, враховуючи те, що продовжують існувати обґрунтовані ризики того, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на шістдесятднів.

Крім цього, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе не визначати у даному кримінальному провадженні розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 194, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000562 від 26 листопада 2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бузникувате Вільшанського району Кіровоградської області, строком на шістдесят днів, тобто з 15год. 00 хв. 29 березня 2022 року до 15 год. 00 хв. 27 травня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали визначити до 15 години 00 хвилин 27 травня 2022 року включно.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1