Справа № 750/503/22 Головуючий у І інстанції Григор"єв Р.Г.
Провадження № 11-кп/4823/487/22
Категорія - ч.2 ст. 115 КК України. Доповідач Антипець В. М.
У Х В А Л А

23 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіАнтипець В. М.

суддів: Акуленко С. О., Заболотного В. М.

за участі секретаря Оскірко Ю. І.

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_1

його захисника - адвоката Дубовик Н. М.

прокурора Кондратюка І. К.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Дубовик Н. М. на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07 листопада 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування раніше обраного запобіжного заходу або заміни його на більш м`який, не вбачається.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Дубовик Н. М. просить ухвалу суду змінити та обрати ОСОБА_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, мотивує тим, що прокурор не довів суду наявність ризиків та неможливість застосування до її підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, у той час, як обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є невмотивовано суворим.

Вказує на те, що повідомлена ОСОБА_1 підозра ґрунтується на припущеннях і його дії штучно кваліфіковані за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 та п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки є розбіжності та сумніви в правдивості показань потерпілого і свідків. Долучені до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовуються доводи, не містять доказів необхідних для з`ясування змісту і спрямованості умислу її підзахисного на заподіяння смерті потерпілого та йог суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Надані докази не дають можливості встановити всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, можливості враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їх взаємовідносини, бажання припинити конфлікт.

Заявлені у клопотання ризики носять формальний характер, вони не підтверджені доказами, які були долучені в якості додатків до клопотання. Заперечує існування ризику впливу на свідків, з огляду на відсутність конкретних даних про існування наміру реалізувати таку можливість. На момент розгляду питання про обрання запобіжного заходу всі свідки сторони обвинувачення допитані та жоден з них не заявив про будь-який тиск на них, в будь-якій формі з боку підозрюваного чи сторони захисту. Також є недоведеним факт того, що ОСОБА_1 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, як і ризик його можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, адже він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, характеризується формально позитивно, закінчив перший курс Академії Державної пенітенціарної служби.

Через введення військового стану в державі ОСОБА_1 був звільнений з під варти та перебував за місцем свого проживання, від суду та слідства не переховувався, як волонтер надавав допомогу ЗСУ та постраждалим громадянам, надавав допомогу в організації вивезення з м. Чернігова осіб, які цього потребували, був задіяний в підвезенні води та продуктів харчування населенню, військовослужбовцям, допомагав в облаштуванні блокпостів. 01 червня 2022 року вибув в розпорядження начальника Державного науково-дослідницького інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки та був зарахований на військову службу за контрактом. Начальник надав своє зобов`язання про забезпечення явки солдата ОСОБА_1 за першою вимогою суду.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на скасуванні ухвали суду, як такої, що винесена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, порушує права обвинуваченого, в той час як стороною обвинувачення не доведено ні обґрунтованість оголошеної підозри, ні наявність обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого при обранні більш м`якого запобіжного заходу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість та спосіб вчинення кримінального правопорушення, роль ОСОБА_1 у його вчиненні, зауважив на тому, що всі раніше враховані ризики не зменшились та не зникли з плином часу, як намагається переконати сторона захисту, перевіривши доводи всіх апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховуються особливості судового розгляду кримінального провадження.

Тому, доводи апелянтів про обов`язок прокурора, як сторони обвинувачення, доводити обґрунтованість підозри, є помилковим тлумаченням закону, оскільки обставини викладені у підозрі та обвинувальному акті є предметом перевірки суду першої інстанції, свою незгоду з оголошеною підозрою сторона захисту має доводити та обстоювати саме під час судового розгляду обвинувального акту по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, внаслідок якого один потерпілий помер, а інший отримав тілесні ушкодження. Санкція статті передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_1 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, впливати на свідків з метою зміни ними своїх показань на свою користь.

Той факт, що раніше допитані свідки не вказували про те, що на них чинився тиск, не виключає таку можливість з боку обвинуваченого у подальшому.

З огляду на складність кримінального провадження, тяжкість вчинених злочинних дій, наслідки яких є непоправними для всіх, суд має виключити будь-яку можливість з боку сторін у провадженні, здійснення тиску на свідків, які на даний час ще не допитані, а суд може покласти в основу свого рішення виключно ті показання, які були ним отримані безпосередньо у судовому засіданні.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Наразі, питання доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_1 під вартою.

Судовий розгляд триває, свідки не допитані, не всі докази, як сторони обвинувачення , так і сторони захисту досліджені. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують обвинувачення.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_1 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за попередньою змовою групою осіб, наслідком кримінально карних дій, які ставляться у вину ОСОБА_1 є смерть людини, отже саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ, коли суд має вирішити чи переважають суспільні інтереси та безпека над правами осіб, які підозрюються/обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Усім іншим доводам апеляційної скарги щодо міцності соціальних зв`язків, позитивних характеристик, наявності даних, які вказують на зменшення ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_1 , в тому числі і щодо його проходження військової служби та надання допомоги під час активних бойових дій на території м. Чернігова та області, судом надана вірна оцінка, з якою погоджується і колегія суддів. Вказані захисником обставини будуть оцінені під час розгляду кримінального провадження, але не є такими, що дають підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який особисте зобов`язання,як вказує сторона захисту.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження обвинуваченому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Дубовик Н. М. залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2022 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_1 строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

АКУЛЕНКО С. О. АНТИПЕЦЬ В. М. ЗАБОЛОТНИЙ В. М.