Справа № 760/7012/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4014/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001888 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.
Під час судового засідання прокурор просила продовжити дію обраних обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та зазначила, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти раніше встановленим ризикам, зокрема, можливості ухилятися від суду, негативно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор просила врахувати дані про осіб обвинувачених, тяжкість та обставини скоєного ними злочину.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 рокупродовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до 06 листопада 2021 року включно.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченихпід вартою, вказав, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:обвинувачені можуть переховуватись від суду, впливати на учасників процесу, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як після вчинення злочину намагалися знищити докази, певний час переховувались. Судом взято до уваги вагомість наявних та перевірених в судовому засіданні доказів, репутацію обвинувачених, відсутність міцних соціальних зв`язків, тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими, а також ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у вигляді взяття під варту, не відпали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення, яким обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного контролю за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що наразі відсутні підстави для подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки останній перебуває під вартою впродовж 4 років та шести місяців, прокурором не доведено жодними доказами ризики переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків і потерпілих та вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому вказує, що прокурором не надано доказів, які поза розумним сумнівом доводять вину обвинуваченого. Також вважає, що судом не взято до уваги наявність доказів та обставин для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується та має добру репутацію, мав роботу, має тісні соціальні зв`язки, родину, постійне місце проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під час перебування під вартою захворів на тяжку хворобу, добровільно з`явився до відділу поліції та зізнався у скоєному злочині.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачений та захисник повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, при цьому захисником в апеляційній скарзі зазначено про розгляд вказаної апеляційної скарги без його виклику та виклику обвинуваченого, тому неявка зазначених осіб, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для її розгляду.

Перевіривши матеріали, що надійшли до суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Як випливає із змісту ч.ч.3,5 ст.199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про доведеність прокурором підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.
Як випливає із змісту судового рішення при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність, характер та масштабність наслідків інкримінованих, зокрема і обвинуваченому ОСОБА_6 , а також суспільну небезпечність вчиненого злочину, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, які вчинені із посяганням на життя і здоров`я людей, невідворотність наслідків вчиненого злочину, та не дають підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження зокрема і обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання апелянта на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики з місця попереднього ув`язнення, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Доводи апеляційної скарги на наявність у обвинуваченого тяжкого захворювання, яке може бути причиною неможливості перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору, не підтверджено доказами, а тому суд не може прийняти вказані доводи до уваги.

Твердження апеляційної скарги про відсутність доказів винуватості ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: