УХВАЛА
Справа № 521/14428/21

Номер провадження:1-кс/521/4701/21

04 листопада 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача СД ВП №1 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна, за кримінальним провадженням № 0000940 від 16.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.09.2021 до чергової частини відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що 16.09.2021 о 19:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа зберігає невідомі речовини, схожі на наркотичні.
Виїздом СОГ ВП №1 проведено огляд місця події, в ході якого було виявлено та вилучено три пристрої для куріння наркотичних речовин, та поміщено до сейф-пакетів INP 4003713, для подальшого направлення до НДЕКЦ на дослідження.
Відповідно до клопотання дізнавача, вищевказані речовини є матеріальним об`єктом, який має значення як речовий доказ у кримінальному провадженні.
Прокурор та дізнавач будучи належним чином повідомленими до судового засідання не з`явились, про причини не явки суд не повідомили.

Дослідивши надані матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Вирішуючи питання про можливість використання вилученого майна у якості доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного.

Положення ст.84 ч.1 КПК України вказують на те, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з норми ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно п.1 ч.2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння (серед інших): здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження відсутній дозвіл на проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучення предмету, на який дізнавач просить накласти арешт, відбулося з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, що в свою чергу зобов`язує слідчого суддю визнати цей доказ недопустимим та таким, що не може бути використаним у кримінальному провадженні, а тому клопотання дізнавача про накладення арешту на це майно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 167-173, 233 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №1 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна, за кримінальним провадженням № 0000940 від 16.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України про арешт майна відмовити, з підстав наведених в мотивувальній частині ухвали.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_4