Провадження №1-кс/932/3416/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся прокурор Центральної окружної прокуратури м. Дніпра з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке подано одночасно з клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою його приводу для участі у розгляді вказаного клопотання.

В обґрунтування заявленого клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на те, що в провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000011 від 04.01.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.02.2009 року приблизно о 16 год. 30 хв. гр. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ -2115, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_4 , рухався по проїжджій частині пр. Воронцова з боку вул. Каруни, буд. 1, в напрямку пр. Правди, в світлий час доби, зі швидкістю 80-100 км/год. Під час руху по пр. Воронцова, ОСОБА_4 не обрав безпечну швидкість автомобіля, не врахував дорожню обстановку, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід ОСОБА_6 , який перетинав проїзджу частину зліва направо по напрямку його руху, в районі буд. № 19 скоїв на нього наїзд. Внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження від яких останній помер на місці пригоди.

27.03.2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України.

За інформацією оперативного підрозділу ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_4 тривалий час був відсутній за місцем проживання, а його місцезнаходження встановити не вдалось.

Постановою слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27 березня 2013 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

20 лютого 2022 року підозрюваного ОСОБА_4 , було затримано на підставі вищевказаної ухвали та доставлено до слідчого судді для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

У клопотанні прокурор вказує, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому є необхідність застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру частково та пояснив, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, він залишив його та поїхав з місця події, він почував себе нормально. Після чого підозрюваний жив звичайним життям. Не від кого він не переховувався, а працював, відкрив маленький бар у м. Запоріжжя, вступив до церкви. Ризики вважає недоведеними. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до нього альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник вказав, що ризики переховування та впливу на свідків не доведені. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши сторону обвинувачення та сторону захисту, перевіривши наявність обґрунтованої підозри та ризиків, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

За положеннями ч. 5 ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як встановлено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

У п. «с» §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що законний арешт або затримання особи мають здійснюватися «за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення».

Дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» оцінюється ЄСПЛ при встановленні порушення п. «с» §1 ст.5 та § 3 ст.5 конвенції щодо права на свободу та особисту недоторканність при затриманні особи та обранні стосовно неї запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням свободи. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirtaє v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Обґрунтована підозра існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

З наданих слідчому судді матеріалів убачається, що в провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0000011, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2013 року, з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України.

Розслідуванням установлено, що 28.02.2009 року приблизно о 16 год. 30 хв. гр. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ -2115, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , по пр. Воронцова з боку вул. Каруни, буд. 1, в м. Дніпрі, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїжджу частину зліва направо. Внаслідок ДТП потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких невдовзі помер. Після спричинення ДТП ОСОБА_4 з місця події зник.

Орган досудового розслідування вважає, що до вчинення цього злочину може бути причетний гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підозра обґрунтовується зібраними доказами, а саме протоколом допиту потерпілого від 10.03.2009 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 14.03.2009 р., матеріалами оперативних працівників та іншими доказами у сукупності.

Обґрунтованість підозри також підтверджується тим, що підозрюваний частково визнає обставини вчинення ним злочину. Так, останній повідомив в судовому засіданні, що скоїв наїзд на пішохода, після чого зупинився та побачив, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Побачивши, що з пішоходом нібито все добре, підозрюваний поїхав з місця події.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що слідством зібрано достатньо даних, які дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , а тому з урахуванням досліджених доказів, слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

З приводу наявності ризиків, на які посилається прокурор, слідчий суддя відзначає, що на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і розуміючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинене кримінальне діяння, може вчиняти спроби переховуватись від досудового розслідування та суду.

Так, після вчинення злочину підозрюваний з місця події зник та почав переховуватись від органів досудового розслідування та суду. За місцем свого проживання не з`являвся, а дружині повідомив, що поїхав у відрядження. Місцезнаходження підозрюваного встановити не вдалось. Фактично підозрюваний переховувався від слідства близько 13 років. Лише наприкінці 2021 року оперативним працівникам вдалось встановити його місцезнаходження.

Отже, ризик переховування підозрюваного є доведеним.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведений, оскільки прокурором не вказано, які конкретно речі або документи підозрюваний може сховати, спотворити або знищити. В матеріалах клопотання відсутні відомості про те, що будь-які речові докази були вилучені у підозрюваного, тому цей ризик не знайшов свого підтвердження.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України також не доведений, оскільки слідством допитано в якості свідка лише дружину підозрюваного. Інших свідки не встановлені та не допитані. Тому ризик впливу на свідків, потерпілого не підтверджується.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведений, оскільки не зазначено, яким саме чином підозрюваний може перешкоджати цьому кримінальному провадження.

Прокурор формально поставилась до підготовки клопотання та не зазначила переконливих даних в підтвердження заявлених ризиків. Слідчий суддя звертає увагу, що при обґрунтуванні ризиків сторона обвинувачення не повинна обмежуватись формальним посиланням на ризики, які перелічені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а доводити їx наявність.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Для запобігання ризику переховування підозрюваного, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя розглянув можливість застосування альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів, проте ураховуючи тяжкість покарання, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним даного злочину, факту переховування підозрюваного від органу досудового розслідування протягом 13 років, застосування інших альтернативних заходів не є доцільним.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_6 загинув, вважаю можливим не визначати підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави.

Таким чином, клопотання прокурора належить задовольнити лише для запобігання можливості переховування підозрюваного, оскільки цей ризик знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а сам підозрюваний своєю поведінкою продемонстрував, що може і в подальшому переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали до 17.03.2022 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8