У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув в рамках кримінального провадження №0001674 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2021 року, якою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трикрати, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України,

обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України

- продовжено строк тримання під вартою до 01.11.2021 р. включно.

Учасники судового провадження:

захисник: ОСОБА_6

обвинувачений: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Апелянти просять скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання. У разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , який обвинувачується за ч.1 ст.115 КК України до 01.11.2021 р. Включно.

Узагальнені доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захиснка.

Апелянти вважають, що ухвала суду є незаконною та прийнятою з істотним порушенням вимог КПК України.

Захисник зазначає, що ухвала саме про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 є незаконною і не обґрунтованою внаслідок відсутності обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що виправдовувало б такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Звертає увагу на те, що ні потерпілі, ні свідок ОСОБА_7 не вказали на те, що ОСОБА_5 впливав на них або намагався вплинути будь-яким способом або через сторонніх осіб.

Вважає, що у суду немає жодного доказу, який би був долучений та свідчив про те, що обвинувачений ОСОБА_5 причетний до вчинення даного кримінального правопорушення.

Вказує, що прокурор не додав до свого клопотання жодного доказу того, що матеріалами справи підтверджується причетність ОСОБА_5 до умисного позбавлення життя потерпілого.

Вважає, що зазначених прокурором в клопотанні ризиків не існує.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується за ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, в зв`язку з наявністю існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні ризики наведені в клопотанні прокурора та інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, а розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не завершено.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п. 1,3,5 частиною 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, утриманців не має, офіційно не працює та не має стабільного джерела доходу, раніше судимий.

Окрім того, судом було зазначено, що існує достатня вірогідність ризику впливу на потерпілого та свідків, оскільки ОСОБА_5 не будучи обмеженим у вільному спілкуванні може здійснити вплив на них.

Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду та вчиняти інші злочини, вплинути на свідків та потерпілого та свідчать про наявність та не зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком cуду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу, так як ризики наведені в клопотанні не наявні.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Твердження апелянтів про те, що ухвала суду є незаконною та прийнятою з істотним порушенням вимог КПК України не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового і сімейного стану обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає вірним те, що суд першої інстанції не визначив розмір застави обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 406,407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2021 року, якою щодо ОСОБА_5 , продовжено строк тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: