10.12.21 Справа № 469/988/21
1-кп/469/202/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 20.07.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ліщана Ізяславського району Хмельницької області, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, раніше в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 19.07.2021 року приблизно о 19.30 годині, перебуваючи в приміщенні палати №5 терапевтичного відділення КНП «Березанська ЦРЛ», розташованого за адресою: вул.Медична, № 6 смт.Березанка Миколаївського району Миколаївської області, куди він прийшов з метою провідати свою цивільну дружину ОСОБА_6 , яка на той час перебувала там на стаціонарному лікуванні. Перебуваючи в приміщенні палати, де окрім ОСОБА_6 також перебувала її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна сварка.

В результаті чого ОСОБА_4 розуміючи що його діяння є незаконним та протиправним, маючи злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , цілеспрямовано наніс один удар в область щелепи останньої, після чого ОСОБА_5 від вказаного удару впала на ліжко, після чого ОСОБА_5 піднялась із ліжка та відштовхнула від себе ОСОБА_4 , який в свою чергу завдав їй ще одного удару кулаком правої руки в область щелепи, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою нижньої щелепи зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 надала заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення, наслідки відмови від обвинувачення роз`яснені та зрозумілі.

Прокурор та обвинувачений проти закриття провадження з вказаної підстави не заперечували.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, упевнившись, що вони діють добровільно та розуміють наслідки закриття кримінального провадження з вказаної підстави, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п.7 ч.1, ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно з ч.4 ст.26 КПК України, відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.477 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 125 КК України.

Вирішуючи питання, чи пов`язане кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 , з домашнім насильством, так як дана обставина відповідно до положень п.7 ч.1, ст.284 КПК України унеможливлює закриття кримінального провадження з цієї підстави, суд виходить з наступного.

За змістом п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кримінальна відповідальність за домашнє насильство настає за окремою спеціальною нормою кримінального закону, а саме, за ст.126-1 КК України, диспозицією якою визначено, що домашнім насильством є умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_4 , обвинуваченому інкримінується вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме, що перебуваючи в приміщенні палати №5 терапевтичного відділення КНП «Березанська ЦРЛ», де окрім його цивільної дружини ОСОБА_6 також перебувала її донька ОСОБА_5 , у обвинуваченого з потерпілою на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_4 наніс один удар в область щелепи потерпілої, внаслідок чого вона впала, а потім, коли вона піднялася, завдав їй ще одного удару кулаком в область щелепи.

Розглядаючи справу щодо подібного суспільно небезпечного діяння за подібних обставин Верховний Суд у своєму висновку, викладеному у Постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 647/1931/19 (провадження № 51-174км20) за насідками розгляду касаційної скарги прокурора, на ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 26 липня 2019 року, який закрив кримінальне провадження за цим обвинуваченням на підставі п.7 ч.1, ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 8 жовтня 2019 року, якою ухвалу районного суду залишено без змін, зазначив, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації (п.23 Постанови).

Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючі Закон № 2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований (п.24 Постанови).

Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації (п.25 Постанови)..

Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у пункті 7 частини 1 статті 284 КПК до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства (п.26 Постанови).

Докази тому, що інкримінований злочин пов`язаний з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати. Така вимога вже висловлювалась Судом, коли він зазначив, що необхідною умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний із домашнім насильством, є відображення цієї обставини у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) з встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо)».[7] (п.27 Постанови).

У цій справі сторона обвинувачення в обвинувальному акті стверджувала, що ОСОБА_5 вчинив злочин в результаті раптово виниклої сварки. Саме по собі таке формулювання не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої з боку ОСОБА_5 , мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до потерпілої або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між ОСОБА_5 і його матір`ю (п.30 Постанови).

Залишаючи касаційну скаргу прокурора без задоволення з наведених мотивів Верховний Суд також зазначив, що суд не мав підстав для висновку, що державні органи в цій ситуації вважали потерпілу жертвою домашнього насильства, і, відповідно, що інкримінований злочин був «пов`язаний із домашнім насильством» у значенні пункту 7 частини 1 статті 284 КПК (п.33 Постанови).

Виходячи з викладеного, враховуючи фактичний зміст обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000100 від 20.07.2021 року щодо ОСОБА_4 , у якому викладено фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, недоведеність та незазначення в обвинувальному акті обставин, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства, суд дійшов висновку, що при вирішенні клопотання потерпілої ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення підлягають застосування положень п.7 ч.1, ст.284 КПК України.

Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у пункті 7 частини 1 статті 284 КПК до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства (п.26 Постанови).

Таким чином, судом встановлено наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26, 284, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст.372, 477 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Кримінальне провадження №0000100 від 20.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрити у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 10 грудня 2021 року.

Суддя: