Справа №489/7907/21
Провадження №1-кп/489/602/22
УХВАЛА
іменем України

26 січня 2022 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки не зникли ризики переховування обвинуваченого від суду.
Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала з тих підстав, що обвинувачений факт вбивства не заперечує, однак не згоден із правовою кваліфікацією, має постійне місце проживання і стійкі соціальні зв`язки.
За змістом п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 лютого 2015 року по справі «Подвезько проти України» зазначив, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати тримання під вартою.

Є обґрунтованими доводи прокурора про існування ризику переховування від суду через тяжкість покарання до 15 років позбавлення волі, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого злочину пов`язаного з умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, що вчинено в стані алкогольного сп`яніння.
Однак із урахуванням того, що обвинувачений має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання з ОСОБА_6 , яка має малолітню дитину 2018 року народження, та отримав дозвіл на реєстрацію шлюбу, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, виходячи лише із самого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину прокурором не доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання та вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на менш суворий.
Керуючись ст.331 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт до 25 березня 2022 року включно, заборонивши йому залишати житло за адресою АДРЕСА_2 з 20 год 00 хв. до 07 год 00 хв. наступного дня та покласти на нього обов`язки утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя