ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11сс/807/859/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ( ОСОБА_6 ) адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002359 від 27 червня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

представника власника майна ( ОСОБА_6 ) адвоката ОСОБА_7 .

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002359 від 27 червня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна, та накладено арешт у виді заборони права розпорядження майном, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що встановлено належні правові підстави, передбачені ч.ч.1,2,3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, яка є об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідає вимогам ст.98 КПК України. Крім того, таке обмеження права власності, як арешт нерухомого майна, в даному випадку, є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, представником власника майна під час судового розгляду не надано та слідчим суддею не встановлено.

В апеляційній скарзі представник власника майна ( ОСОБА_6 ) адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт квартири ОСОБА_6 .

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що 27 червня 2017 року до ЄДРСР були внесені відомості за ч.ч.1, 4 ст.358 КК України;

11 жовтня 2018 року за клопотанням прокурора була постановлена ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/11945/18 про арешт квартири ОСОБА_10 ;

08 травня 2020 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину.

27 липня 2021 року прокурором було скасовано постанову про закриття кримінального провадження, що є порушенням вимог ч.6 ст.284 КПК України, згідно з якими, прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Більше одного року арешт на квартиру ОСОБА_10 було накладено взагалі без наявності кримінального провадження;

З моменту внесення відомостей до ЄРДР за кримінальним провадженням №0002359 сплинуло більше 4 (чотирьох) років, а з моменту накладання арешту - майже 3 (три) роки;

Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.358 КК України складає 3 (три) роки. Тобто, наразі взагалі неможливо притягнути до кримінальної відповідальності винну особу (якщо буде доведено її вину) до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.358 КК України;

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 від 06 серпня 2021 року по справі №335/11945/18 (провадження №1-кс/335/4368/2021) було скасовано арешт, накладений на вищезазначену квартиру ухвалою від 11 жовтня 2018 року;

Після складання 09 серпня 2021 року повного тексту вказаної ухвали про скасування арешту прокурор одразу звернувся із новим клопотанням про арешт цієї квартири, яке і було задоволено тим же самим слідчим суддею ОСОБА_1 13 серпня 2021 року.

З викладеного вбачається, що арешт квартири добросовісного набувача ОСОБА_6 і є метою вказаного кримінального провадження (більше чотирьох років триває досудове розслідування, протягом трьох років був накладений арешт, але повідомлення про підозру немає, потерпілого в провадженні немає).

Представник власника майна вважає, що нове накладання арешту на квартиру добросовісного набувача ОСОБА_6 є порушенням розумних строків обмеження її права власності на придбану за оплатним договором квартиру.

Клопотання прокурора, всупереч вимогам ч.2 ст.171 КПК України, не містить належного обґрунтування необхідності вказаного арешту.

З наданих прокурором матеріалів кримінального провадження взагалі неможливо зрозуміти, якій саме особі завдано шкоду правопорушенням.

Всупереч вимогам ст.132 КПК України, слідчий суддя без наявності для цього достатніх підстав дійшов передчасного висновку про необхідність накладення вищевказаного арешту.

Крім того, прокурор у судовому засіданні зазначав, що наразі готується цивільний позов до ОСОБА_6 про витребування цієї квартири.

Тобто, по факту прокурор намагається отримати забезпечення в рамках дійсного кримінального провадження майбутнього можливого цивільного позову до ОСОБА_6 , який прокурор планує пред`явити окремо від кримінального провадження.

На думку апелянта, є недопустимим забезпечення в рамках кримінального провадження можливого цивільного позову, який планується пред`явити окремо від кримінального провадження.

Згідно з ухвалою слідчого судді, прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у виді заборони права розпорядження майном на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що Вознесенівською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0002359 від 27 червня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Вознесенівського району м.Запоріжжя невстановлена особа використала підроблений документ для оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом обману отримала право власності на вказане нерухоме майно, фактично заволодівши ним.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 01 листопада 2017 року зареєстровано державним реєстратором КУ «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області ОСОБА_11 за ОСОБА_12 .

Вказана реєстрація проведена на підставі свідоцтва №1510 про право власності на житло від 31 березня 1995 року, виданого Виконавчим комітетом Комунарської районної ради народних депутатів, яке зареєстроване в ЗМБТІ, про що у реєстраційній книзі 281 зроблено запис №28175 від 02 квітня 1995 року.

Однак, в ході досудового розслідування встановлено, що вказане свідоцтво не видавалося та рішення щодо приватизації вказаної квартири не приймалося, в ЗМБТІ відсутні документи, які б посвідчували право власності на квартиру.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу №4779 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 17 листопада 2017 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_14 .

Враховуючи отриману в ході досудового розслідування інформацію, є підстави вважати, що невстановленою особою вчинено злочинні дії, внаслідок яких здійснено заволодіння вищевказаним об`єктом нерухомості.

На цей час існують обґрунтовані підстави вважати, що вказане нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 може бути продане чи оформлено на іншу особу.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вказана квартира - належить на правах приватної власності ОСОБА_10 .

Прокурор вказує, що вказане нерухоме майно квартира, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, і є у кримінальному провадженні речовим доказом, метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів та запобігання можливості настання наслідків, які можуть призвести до зникнення, втрати, пошкодження майна або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку із чим просить накласти арешт на квартиру.

Заслухавши доповідь судді; представника власника майна ( ОСОБА_6 ) адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з вимогами ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст.173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На думку колегії суддів, слідчим суддею зазначених вимог закону не враховано при розгляді клопотання, з огляду на таке.
З клопотання убачається, що прокурор вважає, що арешт на вищевказану квартиру необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів.
На підтвердження доводів клопотання прокурором надані копії матеріалів кримінального провадження за №0002359 від 27 червня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, якими, на думку прокурора, підтверджується необхідність зазначеного арешту.
В той же час, з зазначених матеріалів убачається, що кримінальне провадження розпочато ще у 2017 році та жодній особі до цього часу про підозру не повідомлено, відповідно, цивільний позов у провадженні відсутній. Також в наявних матеріалах відсутні відомості про те, що будь-яку особу залучено до провадження у якості потерпілого, немає відомостей і про шкоду, завдану правопорушенням, про яке ідеться в клопотанні.
Більш того, в матеріалах судового провадження міститься копія ухвали слідчого судді від 06 серпня 2021 року, якою в межах цього провадження скасований арешт, накладений раніше на вказану квартиру на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року.
З ухвали слідчого судді убачається, що підставою для прийняття такого рішення стало те, що в наданих слідчому судді матеріалах відсутні відомості щодо наявності цивільного позову, а також відсутні відомості, які б спростовували твердження власника майна стосовно того, що ОСОБА_15 є добросовісним набувачем, а заявник не є стороною та учасником у кримінальному провадженні.
Через декілька днів після ухвалення вказаного судового рішення - 10 серпня 2021 року прокурор знову звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане вище майно.
Проте, як убачається з наявних матеріалів, обставини, які стали підставою для скасування накладеного арешту, істотно не змінились.
В самому клопотанні не наведено переконливого обґрунтування щодо необхідності повторного накладення арешту на майно, а містяться лише загальні формулювання.
При цьому, в клопотанні також не зазначено ані розмір завданої правопорушенням шкоди, ані особу, якій таку шкоду завдано.
Отже, клопотання прокурора, всупереч вимогам ч.2 ст.171 КПК України, не містить належного обґрунтування необхідності вказаного арешту.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що прокурором, окрім іншого, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, та не доведено, що унаслідок застосування вищевказаного арешту може бути виконано завдання, для виконання якого прокурор звернувся з клопотанням.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що прокурором не доведено необхідності арешту на об`єкт нерухомості (квартиру), а висновки слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про протилежне не узгоджуються з наданими суду матеріалам провадження та є передчасними.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що, всупереч вимогам ст.ст.94, 370 КПК України, слідчий суддя не здійснив повного і всебічного дослідження всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення клопотання, не оцінив докази, надані стороною обвинувачення, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та без достатніх для цього підстав наклав вищевказаний арешт.
Враховуючи зазначене, вказана ухвала слідчого судді не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає безумовному скасуванню, з постановленням нової ухвали - про відмову у задоволенні клопотання прокурора.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002359 від 27 червня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна скасувати.

Відмовити у задоволенні вищезазначеного клопотання прокурора.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4