Провадження № 11-кп/824/4883/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.3 ст.289 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження №0000311 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.
Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивуючи його тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, під час досудового розслідування перебував у розшуку, тому, усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватися від суду, а також він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, що може свідчити про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києвавід 30 листопада 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 29 січня 2021 року включно.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, вказав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не змінились та продовжують існувати, так як ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, що свідчить про схильність останнього до злочинної діяльності, в іншому кримінальному провадженні його оголошено у розшук, а тому ризик переховування від суду та вчинення нових злочинів є на сьогоднішній день актуальними.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на безпідставність заявлених щодо нього ризиків, так як матеріали справи не містять відомостей того, що він уникав органів слідства та суду, та вважає, що ризик переховування від суду не може ґрунтуватись лише на тяжкості можливого покарання. Разом з тим, зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять переконливих доказів його вини, тому відсутні причини тримання його під вартою. Вказує також, що оголошення його в розшук не мало обґрунтованих підстав, так як на той час він вже перебував під домашнім арештом у іншому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять відомостей про притягнення його до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, тому на вказані обставини суд безпідставно послався як на підтвердження наявності ризиків його поза процесуальної поведінки. Також вказує, що судом не було взято до уваги наявність у нього постійного місця проживання, цивільної дружини, малолітньої доньки на неповнолітнього сина, який перебуває на його повному утриманні, та батьків пенсійного віку.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор повідомлений, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не надійшло, тому його неявка , в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для її розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Доводи обвинуваченого про те, що органом досудового розслідування не здобуто доказів його винуватості та не встановлено належного потерпілого у кримінальному провадженні не може бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього постійного місця проживання, міцних соціальних звязків, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києвавід 30 листопада 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: