Справа № 466/7018/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/874/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким - у виді обмеження волі -засудженому ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить застосувати щодо нього ст. 82 КК України.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що адміністрація ДУ «Личаківська виправна колонія (№30) та наглядова комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради підтримали клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.
Звертає увагу на те, що він відбув строку призначеного судом покарання, тричі заохочувався, режим покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягався.
Засуджений ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак клопотання про участь в апеляційному розгляді не подав, в апеляційній скарзі питання про погіршення його становища не вирішується, а тому, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 401 КПК України, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду даної апеляційної скарги у відсутності засудженого.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга засудженого до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого про необґрунтованість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані належним чином.
З матеріалів провадження та звукозапису судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого ОСОБА_7 , дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків про відсутність підтвердження того, що засуджений став на шлях виправлення, у зв`язку з чим до нього не може бути застосовано положення ст. 82 КК України.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для застосування ст. 82 КК України є не формальний сплив певного строку покарання, а те, що засуджений став на шлях виправлення, чим довів своєю поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК).
Як встановлено колегією суддів, вироком Франківського районного суду м. Львова від 6 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, до невідбутої частини покарання призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточну міру покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Засуджений стверджує, що став на шлях виправлення, про що свідчить його зразкова поведінка, позитивні характеристики, сумлінне ставлення до праці, активна участь в житті установи, участь у програмах виховного впливу та ініціативне ставлення до виконання робіт з благоустрою, а також наявність трьох заохочень.
Водночас вказані твердження повністю спростовуються матеріалами особової справи.
Так, за змістом характеристики на ОСОБА_7 станом на 11 червня 2021 року, останній, перебуваючи з 17 липня 2019 року у ЛУВП (№19) міста Львова порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, адміністрацією установи не заохочувався. У ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» прибув 14 серпня 2019 року та був працевлаштований на виробництві установи у цеху №2 з виготовлення електромереж, до роботи відноситься добре. Порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, адміністрацією установи тричі заохочувався. На заходи виховного та індивідуально-профілактичного характеру реагує добре, приймає участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах, що відбуваються у виправній колонії. Бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».
Разом з тим, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 раніше шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, є засудженим за відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, ризики небезпеки для суспільства оцінюються як високі, неодноразово звільнявся від відбування покарання умовно-достроково.
Крім того, 23 квітня 2021 року адміністративною комісією ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні статей 100, 101 КВК України (зміна умов тримання засуджених до позбавлення волі; переведення засуджених до позбавлення волі).
Таким чином, однією з передумов для застосування положень ст. 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, що довів своєю поведінкою і ставленням до праці. Проте ОСОБА_7 , будучи неодноразово засудженим за майнові корисливі злочини, а також особою, яка неодноразово звільнялась від відбування умовно-достроково, висновків про свою поведінку не зробив та продовжив злочинну діяльність.
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на даному етапі відбування покарання, з огляду на вищезазначені відомості та на тяжкість злочину, скоєного ОСОБА_7 , не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України.
На переконання колегії суддів, місцевий суд правильно встановив фактичні обставини у провадженні, належним чином врахував дані про особу засудженого, зокрема кількість його судимостей та схильність до вчинення корисливих злочинів проти власності, і дійшов до вірного висновку про те, що така нестабільна поведінка ОСОБА_7 не дає підстав вважати, що останній став на шлях виправлення.
Доводи засудженого ОСОБА_7 стосовно того, що суд першої інстанції не врахував належним чином його участь у заходах виховного та індивідуально-профілактичного характеру, наявність заохочень та відсутність дисциплінарних стягнень, то колегія суддів вважає їх неприйнятними, оскільки при прийняті рішення дані обставини враховані, про що чітко зазначено в оскарженому рішенні, але такі відомості не є достатніми підставами для висновку, що засуджений став на шлях виправлення та для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Таким чином, окрім зазначеного вище, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення кількох злочинів, один з яких є тяжким, такі злочини спрямовані проти власності та характеризуються наявністю корисливого мотиву, враховуючи, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що для досягнення цілей покарання застосування до засудженого ОСОБА_7 ст. 82 КК України, в даному конкретному випадку та на даному етапі відбування покарання, є недоцільним.
Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому не підлягає зміні або скасуванню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4