ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/660/21 Справа № 709/233/21 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора захисника потерпілої представника потерпілої - адвокатаОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000279 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2021 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку

м. Кременчук Полтавської області, українку, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судиму,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 : 3 978,41 грн. матеріальної шкоди; 8 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;12 000 грн. витрат на правову допомогу,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_10 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 21.06.2020 близько 02 год., перебуваючи в с. Тимченки Золотоніського району Черкаської області на території дитячого майданчика по вул. Центральній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, а саме ОСОБА_8 , умисно нанесла кілька ударів кулаком своєї правої руки по лівому передпліччю останньої. Після цього обвинувачена ОСОБА_10 , продовжуючи свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, тримаючи ОСОБА_8 за волосся, потягнула останню на відстань 1-1,5 м до цегляної брили та, тримаючи її правою рукою, всією масою свого тіла з висоти росту потерпілої, вдарила ОСОБА_8 головою об вказану цегляну брилу. Внаслідок даних протиправних дій ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у виді травми голови зі струсом головного мозку, забійної рани голови, саден грудної клітини та верхніх кінцівок. Дані тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 06.08.2020 № 05-8-01/243/249 відносяться: травма голови зі струсом головного мозку та забійною раною голови до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; садна грудної клітини та верхніх кінцівок до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.08.2021 щодо ОСОБА_10 через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Стверджує, що протягом досудового та судового розгляду обвинувачена заперечувала заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень у спосіб, наведений сформульованим обвинуваченням і зазначала про те, що потерпіла була в нетверезому стані, у взутті на високій платформі, і, коли відступила назад, підвернула ногу, почала падати та потягла її за собою. Внаслідок падіння ОСОБА_8 вдарилась головою об цегляну брилу. Такі показання обвинуваченої підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_11 , яка була очевидцем подій і в момент конфлікту перебувала на відстані біля одного метра. Незважаючи на наявні протиріччя в показаннях учасників конфлікту в частині механізму отримання тілесних ушкоджень, судом безпідставно критично оцінено показання вказаного свідка і не прийнято їх до уваги.

Звертає увагу на те, що судом в порушення ч. 5 ст. 95 КПК України в основу обвинувального вироку покладено показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про обставини конфлікту, які не є доказами, оскільки дані свідки не були очевидцями події, лише надавали допомогу потерпілій після отриманих нею тілесних ушкоджень, тобто особисто не сприймали момент заподіяння таких ушкоджень, а про обставини зазначали зі слів потерпілої.

Щодо слідчих експериментів, проведених за участі обвинуваченої, потерпілої та свідка ОСОБА_11 , стверджує про їх недопустимість, оскільки такі слідчі дії проведені не на місці події, складені протоколи не відображають дані про місце їх проведення та місце вчинення кримінального правопорушення, не відображена ділянка місцевості та предмет, з яким контактувала потерпіла при отриманні тілесних ушкоджень у виді забійної рани голови.

Крім того, посилаючись на висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі ВС (провадження № 51-6070кмо19, справа № 740/3597/17), зазначає, що результати таких слідчих експериментів належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення, оскільки не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, а посвідчує виключно пояснення учасників слідчої дії.

Також, вказуючи на доктрину плодів отруєного дерева, акцентує увагу на те, що висновки судово-медичного експерта, складені на підставі протоколів слідчих експериментів за участі обвинуваченої, потерпілої та свідка не є належним та допустимим доказом, який доводить обставини пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення.

Стверджує, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження не проведено огляд місця події. В обґрунтування доведеності винуватості обвинуваченої суд послався на роздруковані світлини із зображенням місця події, які були виготовлені самою потерпілою та додані до протоколу її допиту від 17.07.2020. Такі світлини, на думку сторони захисту, не підміняють протоколу огляду місця події та не описують місце отримання тілесних ушкоджень потерпілою, є недопустимим доказом, отриманим в поза процесуальний спосіб.

З метою усунення наявних протиріч щодо механізму отримання тілесних ушкоджень, зазначає, що заявляла клопотання про проведення огляду місця події, слідчих експериментів за участі обвинуваченої, потерпілої та свідка, за результатами яких призначити додаткові судово-медичні експертизи, в задоволення якого судом відмовлено, що призвело до неповноти судового розгляду, вплинуло на встановлені фактичні обставини провадження та потягло за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Щодо призначеного обвинуваченій покарання, зазначає, що воно не відповідає особі обвинуваченої та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок суворості, оскільки 200 годин громадських робіт, є близьким до максимального виду покарання за санкцією відповідної частини статті КК України.

При цьому судом не враховано, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні трьох дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, обвинувачується у вчиненні проступку ступінь небезпеки якого є невеликим.

Зазначає, що розмір задоволеного судом цивільного позову не відповідає доказам, які підтверджують понесену потерпілою матеріальну та моральну шкоду, тому суми стягнення підлягають зменшенню. Зокрема, вказує на те, що матеріальна шкода має становити 1476,20 грн., оскільки саме на цю суму вона підтверджена, а решта витрат були понесені після виписки з лікувального закладу і не узгоджуються з призначеннями лікаря та не перебувають у причинному зв`язку з отриманою травмою. Щодо моральної шкоди, то її розмір не обґрунтовано як самою потерпілою, так і судом у вироку, без зазначення тривалості фізичних та душевних страждань та в чому вони проявлялись.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 представником потерпілої ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 подані заперечення, які зводяться до законності ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась обвинувачена ОСОБА_10 , яка в клопотанні від 01.11.2021, що надійшло на електронну адресу суду за № 10770/21Вх., просила розгляд провадження проводити за її відсутність, підтримала апеляційну скаргу свого захисника і просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, думки захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги у повному обсязі з наведених підстав, прокурора про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог, потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не належить.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів, вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

В суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_10 , заперечивши свою винуватість у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень, показала, що мала з ОСОБА_8 тривалі неприязні відносини. Останній конфлікт між ними виник, коли їй стало відомо, що ОСОБА_8 її оговорює. В день інкримінований органом досудового розслідування вона з ОСОБА_11 перебувала у місцевому сільському барі, в якому також відпочивала ОСОБА_8 з компанією, де всі вже були напідпитку. В барі вона випила на двох з ОСОБА_11 пляшку пива об`ємом 2,5 л. Ідучи додому і проходячи повз алею побачили ОСОБА_8 , яка сиділа на лавці. Потерпіла окликнула її і вона підійшла до неї поговорити та з`ясувати, у зв`язку з чим вона до неї чіпляється. У відповідь ОСОБА_8 сказала, що говорити не хоче і вдарила її у груди. Після чого вони почали тягати одна одну і шарпати. ОСОБА_8 подряпала її нігтями та зірвала з неї ланцюжок з кулоном. Коли ОСОБА_8 , яка перебувала у нетверезому стані та у взутті на високій платформі, відступала назад, то підвернула ногу, внаслідок чого почала падати і потягла її за собою, оскільки тримала руками. Внаслідок падіння ОСОБА_8 «чухнулася» головою об цегляну брилу, а вона стала на руки щоб не впасти на неї. Після падіння ОСОБА_8 піднялася і пішла до своїх друзів, покликавши на допомогу ОСОБА_12 . Слідів крові на ОСОБА_8 не було. Почувши, що ОСОБА_12 викликає поліцію і швидку допомогу, вона і ОСОБА_11 залишилися на місці події. В цей час ОСОБА_13 почав їй погрожувати та взяв за горло, однак ОСОБА_12 його заспокоїла. Коли приїхала швидка допомога, то ОСОБА_8 не хотіла їхати в лікарню. Після бійки вона побої не знімала. Зазначила, що зі свідками ОСОБА_14 вона також має неприязні відносини.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_10 винуватості у вчиненні злочину за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, вона підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами.
Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_8 , даними суду першої інстанції про те, що 21.06.2020 близько 02 год. вона з друзями поверталася додому з бару, де випила 0,5 пива. Відійшла поговорити по телефону приблизно на 300 м, там було темно. Ззаду підійшла ОСОБА_10 з ОСОБА_11 і запитала, чого вона тут сидить і що вона про неї говорила. ОСОБА_10 була у стані алкогольного сп`яніння, від неї відчувався запах алкоголю. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали її ображати і коли вона хотіла припинити конфлікт, ОСОБА_10 почала наносити їй тілесні ушкодження, а саме била руками, схопила правою рукою за майку і почала трусити, а вона намагалася вирватися. ОСОБА_10 зірвала з неї золотий ланцюжок та двома руками намагалися зірвати одяг, тягала її в різні сторони, хотіла заволодіти сумочкою. Потім вона взяла її двома руками за голову і вдарила об цегляну брилу. Коли вона прийшла до тями, була вся в крові і почала кликати на допомогу. Друзі викликали поліцію і швидку допомогу, а ОСОБА_10 продовжувала провокувати конфлікт. Швидка медична допомога забрала її у лікарню, де вона в подальшому проходила лікування.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , даними суду першої інстанції про те, що 20.06.2020 близько 21 год. вона, її чоловік та ОСОБА_8 пішли у сільський бар, де пили пиво. В барі також перебували ОСОБА_10 , яка пила пиво і ОСОБА_11 . Близько 01 год. вони пішли додому, а ОСОБА_10 пішла позаду них. Біля зупинки ОСОБА_8 відійшла поговорити по телефону і її не було 10-15 хвилин. Жодних криків вона не чула. Коли ОСОБА_8 вийшла до них зі сторони дитячого майданчика, то була побита і в крові, мала розсічення, кров текла по обличчю на груди, на шиї були подряпини, а руки були червоні. Також у неї не було ланцюжка. ОСОБА_8 повідомила, що її побила ОСОБА_10 . Вона надала потерпілій першу допомогу, а потім викликала швидку допомогу і поліцію. ОСОБА_10 не мала тілесних ушкоджень та ні на що не скаржилася, допомоги ОСОБА_8 на надавала. Більш того вона стверджувала, що не чіпала ОСОБА_8 і провокувала на конфлікт ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 кричала, що вона не права. По приїзду швидка допомога забрала ОСОБА_8 в лікарню. Їй відомо, що раніше у ОСОБА_8 був конфлікт з ОСОБА_10 , яка писала їй смс - повідомлення з погрозами.
Показаннями свідка ОСОБА_13 , даними суду першої інстанції про те, що він, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 відпочивали в сільському барі, пили пиво. В барі також була ОСОБА_10 , яка за ними спостерігала. Йому відомо, що у ОСОБА_10 з ОСОБА_8 був тривалий конфлікт, причин якого не знає. По дорозі з бару додому ОСОБА_8 відійшла від них, а потім вони почули, що вона кличе ОСОБА_12 . ОСОБА_8 була скуйовджена, її обличчя було в крові, вона повідомила, що її побила ОСОБА_10 . Бачив, що у ОСОБА_8 зник золотий ланцюжок з кулоном, який вони згодом шукали, але так і не знайшли. ОСОБА_12 викликала швидку допомогу та поліцію. Потім прийшла ОСОБА_10 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, разом із ОСОБА_11 і почала провокувати конфлікт, всім погрожувати, а подруга просила її заспокоїтися. Коли вмили ОСОБА_8 , то побачили у неї рану на голові, сліди від нігтів на шиї, сині зап`ястя. Натомість ОСОБА_10 мала нормальний вигляд, її одяг не був пошарпаний. Остання будь-якої допомоги ОСОБА_8 не надавала. ОСОБА_8 втрачала свідомість перед приїздом швидкої допомоги. Повідомив також, що ОСОБА_12 раніше теж мала конфлікт з ОСОБА_10 .
Показаннями свідка ОСОБА_15 , даними суду першої інстанції про те, що 21.06.2020 від бабусі їй стало відомо, що ОСОБА_8 перебуває в лікарні. Вона приїжджала в лікарню до сестри і бачила у неї рани на голові, синці під очима, подряпини на шиї, синці на тілі. Зі слів ОСОБА_8 їй відомо, що на неї напала ОСОБА_10 , яка її вдарила, зірвала ланцюжок, намагалася зірвати сережки. Вона вдарилася головою і втратила свідомість, а коли прийшла до тями, то встала і пішла до друзів. Також зазначила, що ОСОБА_10 раніше нападала і на неї, ламала паркан та лавку за місцем проживання її бабусі, а також погрожувала, що спалить хату. Їй відомо, що після конфлікту ОСОБА_10 погрожувала ОСОБА_8 через дядька, який проживає в с. Тимченки.
Крім того винуватість ОСОБА_10 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції, зокрема даними:
- заяви від 02.07.2020 про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_8 звернулася до Чорнобаївського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області з проханням внести відомості до ЄРДР про вчинення ОСОБА_10 щодо неї злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. До заяви додано, в тому числі, роздруковані світлини, на яких зображено тілесні ушкодження ОСОБА_8 і копії виписки з лікарні;
- висновків експерта № 05-8-01/243 від 04.08.2020 та № 05-8-01/243/249 від 06.08.2020 про те, що у ОСОБА_8 виявлено: травму голови зі струсом головного мозку, забійною раною голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; садна грудної клітки та верхніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Такі ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета чи предметів, не виключено в термін, вказаний в постанові слідчого;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 24.07.2020 з фототаблицею до нього, під час якого потерпіла ОСОБА_8 розказала і показала як ОСОБА_10 діяла під час конфлікту, зокрема: тягала її за волосся; зірвала золотий ланцюжок, подерши шию; намагалася зірвати золоті сережки; наносила удари по лівій руці (передпліччю); дряпала руки, намагаючись дістатися до обличчя; хватала за шию, намагаючись зірвати сумку; схвативши за волосся та потягнувши на 1-1,5 м, вдарила її головою об цегляну брилу і вона втратила свідомість; наносила їй удари ногою по стопі та низу гомілки;
- висновку експерта № 05-8-01/243/249/272 від 26.08.2020 про те, що механізм отримання рани голови у ОСОБА_8 співпадає за локалізацією цього ушкодження, з механізмом, який вказала потерпіла під час проведення 24.07.2020 слідчого експерименту за її участі. Експерт вважав не виключеною ймовірність виникнення вказаного тілесного ушкодження при обставинах, вказаних в протоколі слідчого експерименту від 24.07.2020 за участі потерпілої. Об`єктивні судово-медичні дані, які б підтверджували чи спростовували втрату свідомості у ОСОБА_8 , в медичній документації відсутні;
- висновку експерта № 05-8-01/243/245/246/249/272/390 від 23.12.2020 про те, що є маловірогідним виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_8 при падінні з висоти власного зросту під час конфлікту з ОСОБА_10 . Об`єктивні судово-медичні дані, які б вказували на наявність у ОСОБА_8 травми ноги, в медичній документації відсутні;
- роздрукованих світлин, доданих до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_8 від 17.07.2020, де зображено місце події. При цьому сам протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 судом не досліджувався, оскільки остання допитана безпосередньо у судовому засіданні;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 09.02.2021 з фототаблицею до нього, під час якого ОСОБА_10 розказала і показала: як у неї почався конфлікт з ОСОБА_8 , а саме як остання вдарила її кулаком правої руки в груди; як вони вчепилися одна одній у волосся; як ОСОБА_8 подряпала її від вуха до шиї; як схопила її за одяг і, підвернувши ногу, впала на землю, головою вдарившись об бордюр, а її також потягнула за собою на землю, оскільки тримала за одяг;
- висновку експерта № 05-8-01/243/249/31 від 23.02.2021 про те, що локалізація тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_8 не співпадає з показами ОСОБА_10 , наданими останньою під час проведення 24.07.2020 слідчого експерименту за її участі. Експерт вважає маловірогідним виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої при падінні з висоти власного зросту та вказує, що в медичній документації ОСОБА_8 відсутні об`єктивні судово-медичні дані, які б вказували на наявність в неї травми ноги. Експерт не виключає ймовірність виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої в час, вказаний в постанові слідчим;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 09.07.2020 з фототаблицями до нього, під час якого свідок ОСОБА_11 розказала і показала як ОСОБА_8 кулаком правої руки вдарила ОСОБА_10 в груди, схватила останню за одяг та, підвернувши ногу, впала на землю, а головою впала на бордюр, а ОСОБА_10 впала на неї зверху. Після падіння ОСОБА_8 свідомість не втрачала, а відразу ж встала на ноги, тримаючись за голову;
- висновку експерта № 05-8-01/243/246 від 10.08.2020 про те, що механізм отримання рани голови у ОСОБА_8 не співпадає за локалізацією цього ушкодження, з механізмом, який вказала свідок ОСОБА_11 під час проведення 09.07.2020 слідчого експерименту за її участі. Відсутні об`єктивні судово-медичні дані для дачі відповіді, чи могли інші тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , а саме: травма голови зі струсом головного мозку, садна грудної клітки та верхніх кінцівок, виникнути при обставинах наведених свідком ОСОБА_11 під час проведення 09.07.2020 слідчого експерименту за її участі.
Наведені вище докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника про те, що під час конфлікту з ОСОБА_8 , остання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи взутою у взуття на високій платформі, підвернула ногу і сама впала на цегляну брилу, отримавши тілесні ушкодження. Зокрема, такі твердження сторони захисту об`єктивно не підтверджені та не узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Підстави вважати, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покладені в основу обвинувального вироку в порушення ч. 5 ст. 95 КПК України, у колегії суддів відсутні. Дійсно, як зазначалося вище, ці свідки не були очевидцями нанесення ОСОБА_10 . ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, однак одразу після їх отримання бачили потерпілу з їх слідами, спілкувались з нею з-приводу подій, що мали місце та надавали допомогу. Більш того, свідки не повідомляли про механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , якого вони особисто не спостерігали, а лише надали показання з-приводу обставин, які вони безпосередньо сприймали і вказали на те, що зі слів потерпілої, її побила ОСОБА_10 , що не спростовано під час допиту ОСОБА_8 .
Доводи про самостійне отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внаслідок падіння також спростовуються даними слідчого експерименту за участю останньої та висновками експерта № 05-8-01/243/249/272 від 26.08.2020 про те, що механізм отримання рани голови у ОСОБА_8 співпадає за локалізацією цього ушкодження, з механізмом, який вказала потерпіла під час проведення 24.07.2020 слідчого експерименту та не виключає ймовірність виникнення вказаного тілесного ушкодження при обставинах, вказаних в протоколі даної слідчої дії.
Більш того, згідно висновку експерта № 05-8-01/243/249/31 від 23.02.2021, локалізація тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_8 не співпадає з даними, про які вказала ОСОБА_10 під час слідчого експерименту проведеного за її участі 09.02.2021. Окрім цього експерт, як і під час проведення експертизи № 05-8-01/243/245/246/249/272/390 від 23.12.2020, визнав маловірогідним отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту під час конфлікту з ОСОБА_10 .
Щодо підтвердження доводів обвинуваченої показаннями свідка ОСОБА_11 очевидця події, на що вказує сторона захисту, колегія суддів виходить з того, що показання даного свідка про конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та обставин його виникнення, судом прийняті до уваги та оцінені при ухваленні вироку. Тим паче, наявність такого конфлікту учасниками кримінального провадження не оспорюється. Разом з цим судом оцінено критично показання ОСОБА_11 щодо механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки наведені нею дані спростовані висновком експерта № 05-8-01/243/246 від 10.08.2020 про те, що механізм отримання рани на голові ОСОБА_8 не співпадає за локалізацією цього ушкодження, з механізмом, який вказала свідок ОСОБА_11 під час проведення за її участі слідчого експерименту 09.07.2020.
Щодо заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , на чому під час судового розгляду наполягала остання та свідок ОСОБА_11 , то будь-які докази їх наявності матеріали кримінального провадження не містять. Сама обвинувачена під час її допиту судом першої інстанції вказувала на те, що побої після бійки з ОСОБА_8 вона не знімала.
Доводи захисника щодо недопустимості як доказів винуватості обвинуваченої, протоколів проведення слідчих експериментів від 09.07.2020 за участі свідка ОСОБА_11 , від 24.07.2020 за участі потерпілої ОСОБА_8 , від 09.02.2021 за участі ОСОБА_10 , були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в оскаржуваному судовому рішенні.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно покладено в основу доказів щодо доведеності вини обвинуваченої протоколи слідчих експериментів проведених за участі підозрюваної, потерпілої та свідка ОСОБА_11 , які відповідають вимогам процесуального закону зокрема, ст.ст. 104, 105 КПК України, а самі слідчі дії проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.
Враховується, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України, є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного, потерпілого та свідків слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного, потерпілого та свідків у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.
При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного, потерпілого та свідків не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження і має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.
Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК України) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.
В даному випадку, в ході слідчих експериментів, що зафіксовані протоколами слідчих дії від 09.02.2021, від 24.07.2020 та 09.07.2020, підозрювана ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_11 не лише розповідали про обставини вчинення кримінального правопорушення, а й за допомогою статистів наочно демонстрували дії ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під час конфлікту, що мав місце 21.06.2020.
Рухи підозрюваної, потерпілої та свідка, відображені на ілюстрованих таблицях, опис яких зафіксовано в протоколах відповідних слідчих дій, вказують на те, що відбувалося саме відтворення обставин події, вчинялися експериментальні дії, пов`язані з реконструкцією обставин події, з метою з`ясування механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_8 , що зумовлює допустимість як доказів протоколів слідчих експериментів з додатками до них.
Щодо доводів захисника про те, що слідчі експерименти проведені не на місці події, а в протоколах не відображена ділянка місцевості та предмет, з яким контактувала потерпіла при отриманні тілесних ушкоджень у виді забійної рани голови, то колегія суддів зазначає, що процесуальний закон не передбачає обов`язковості проведення слідчого експерименту на місці події, тому підстави визнавати протоколи слідчих експериментів недопустимими доказами, за наведених обставин, відсутні.

В даному випадку слідчі експерименти проводилися з метою встановлення механізму заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, а для встановлення таких обставин, місце проведення таких слідчих дій значення не має.

При цьому кожний протокол проведення слідчого експерименту, на виконання ст. 104 КПК України містить дані про місце проведення слідчої дії, а саме смт. Чорнобай, тому твердження захисника про відсутність даних про місце їх проведення, є необґрунтованими.
Оскільки підстав для визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів за участі підозрюваної, потерпілої та свідка не встановлено, колегія суддів визнає безпідставними посилання сторони захисту на недопустимість як доказів висновків судово-медичного експерта, складених на підставі отриманих даних під час проведення таких слідчих експериментів за доктриною плодів отруєного дерева. Інших даних для визнання висновків експерта за результатами проведених слідчих експериментів недопустимими доказами, захисником не наведено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав визнавати недопустимими доказами, тобто такими, що отримані в позапроцесуальний спосіб, доданих до протоколу допиту від 17.07.2020 шести роздрукованих світлин, де зафіксовано місце події, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України.

Частиною 3 статті 93 КПК України передбачено, що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 56 КПК України слідує, що під час досудового розслідування потерпілий має право, зокрема подавати докази на підтвердження своєї заяви.

Таким чином, процесуальним законом збирання потерпілим доказів у кримінальному провадженні не обмежується ініціюванням слідчих дій чи участю в них, тому долучення потерпілою ОСОБА_8 роздрукованих світлин із зафіксованим місцем події до протоколу її допиту, є способом реалізації її прав, що узгоджується з приписами ст. 93 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник зазначає про неповноту судового розгляду в частині не проведення огляду місця події, слідчих експериментів за участі обвинуваченої, потерпілої та свідка і додаткових судово-медичних експертиз за результатами їх проведення.

Дійсно під час досудового розслідування кримінального провадження огляд місця події проведений не був. Разом з цим проведення такої слідчої дії в обов`язковому порядку положеннями ст. 237 КПК України, не передбачено. При цьому враховується, що слідчий відповідно до ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, несе відповідальність за проведення процесуальних дій і сам визначає обсяг слідчих дій, які мають бути проведені в кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду відповідне клопотання захисника було предметом розгляду місцевим судом, за результатами якого ухвалою від 20.08.2021 відмовлено в його задоволенні.

Судом зазначено, що показання надані обвинуваченою, потерпілою та свідком ОСОБА_11 під час судового розгляду є ідентичними тим поясненням, які останні надавали під час проведення слідчих експериментів за їх участі. У подальшому, відтворені ними під час слідчих експериментів події перевірені експертним шляхом, про що вказують висновки експертів № 05-8-01/243/246 від 10.08.2020, № 05-8-01/243/249/272 від 26.08.2020, № 05-8-01/243/249/31 від 23.02.2021. Оскільки обвинувачена, потерпіла та свідок під час судового розгляду не повідомили нових відомостей щодо механізму отримання тілесних ушкоджень, судом визнано недоцільним проведення слідчих експериментів на місці події і призначення додаткових експертиз за їх результатами.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_10 покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є проступком, дані про особу винуватої, яка раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, її відношення до скоєного, при не встановленні обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставини, що його обтяжує, і обґрунтовано призначено ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_10 призначене за санкцією частини статті КК України у визначених судом межах, яке за видом наближене до мінімального, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_10 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченої, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження характеристики на ОСОБА_10 є формальними за змістом і не визнає їх такими, що позитивно її характеризують.

Щодо наявності на утриманні обвинуваченої трьох дітей, колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно за змістом довідок-характеристик ОСОБА_10 є матір`ю трьох дітей, двоє з яких неповнолітні. Даних про те, що ОСОБА_10 утримує свою повнолітню доньку, 2001 року народження, матеріали кримінального провадження не містять, а факт їх спільного проживання не свідчить про протилежне.

Те, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності та вчинила кримінальний проступок, в повному обсязі було враховано судом при призначенні покарання, яке за видом наближене до мінімального, а за розміром не є максимальним покаранням, передбаченим ч. 2 ст. 125 КК України.

Більш того, при наявності довідки про те, що ОСОБА_10 отримує допомогу малозабезпеченим сім`ям, колегія суддів позбавлена можливості призначити їй інше за видом покарання, в даному випадку, у виді штрафу.

Колегія суддів також цілком погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень ст. 127 КПК України, ст.ст. 23, 1167, 1177, 1195 ЦК України та роз`яснень наведених в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважаючи суму визначену судом до відшкодування такою, що відповідає критеріям розумності і справедливості.

Зокрема, судом обґрунтовано встановлено, що до відшкодування обвинуваченою підлягає належним чином підтверджена та понесена потерпілою матеріальна шкода в загальній сумі 3978, 41 грн., яка складається з витрат на придбання ліків та оплату медичних послуг, які відповідають медичним призначенням та підтверджуються фіскальними чеками.

Також колегія суддів погоджується з оціненим розміром завданої ОСОБА_8 внаслідок неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_10 моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та душевних стражданнях, викликаних отриманими тілесними ушкодженнями та тимчасовою втратою нормальних життєвих зв`язків внаслідок лікування.

Підстав для зменшення визначених до відшкодування на користь потерпілої сум матеріальної та моральної шкоди, які належать стягненню з обвинуваченої, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Документально підтверджений розмір витрат на правову допомогу потерпілій ОСОБА_8 , стороною захисту не оспорюється.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_10 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Крім того захисником не наведено і судом апеляційної інстанції не встановлено передбачених ст. 415 КПК України підстав для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, на чому наголошується в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2021 року щодо ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді