Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/791/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Кропивницькому Кіровоградської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2021 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 25 грудня 2021 року.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2021 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 25 грудня 2021 року.
Рішення суду мотивоване тим, що впровадженні Новомиргородського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження, стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, оскільки закінчується строк дії попередньої ухвали суду про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та на даний час продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора місцевий суд вказав, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_10 незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Обставини, на які посилався слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, не змінилися. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п. .п. 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд не врахував, що він має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, що підтверджує міцні соціальні зв`язки. Також вказує, що він не був організатором кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Прокурор, обвинувачений та його захисник, клопотань про участь сторін під час розгляду апеляційної скарги не заявляли, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
У провадженні Новомиргородського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2021 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 25 грудня 2021 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Так, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно наявності ризиків, передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_10 незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, не встановлено.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п. п. 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При цьому, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи ризик втечі, зумовлений тяжкістю покарання за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення та обґрунтованість підозри, більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 працює, має постійне місце проживання, не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у період відбуття іспитового строку за попереднім вироком суду.

Отже, існують реальні підстави вважати, що обвинувачений залишаючись на волі матиме змогу вчинити нове кримінальне правопорушення, враховуючи те, що він вчинив кримінальне правопорушення маючи не зняту і непогашену в законному порядку судимість, що вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, тримання під вартою ОСОБА_6 , як запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя.

Згідно із п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для застосування застави щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, є реальна можливість ухилення ОСОБА_6 від правосуддя у разі зміни на більш м`який, ніж обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, незважаючи на наявність постійного місця проживання та роботи.
Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не отримано відомостей, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також відсутні відомості щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зважаючи на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
За таких обставин, безпідставними є доводи ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо недостатності більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Посилання апелянта на наявність міцних соціальних зв`язків та його роль у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Інших доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.
Істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331, 395, 405, 406, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2021 року, якою щодо ОСОБА_6 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 25 грудня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4