ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1621/21 Справа № 175/3264/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000275 від 22 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7
представника ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені ухвалою слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та накладено арешт на речові докази, вилучені 15 вересня 2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_9 .
Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що при вирішенні питання про арешт майна, суд врахував правову підставу для арешту майна, а також наслідки арешту майна, якими є фактичне позбавлення осіб можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, суд вважав необхідним клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на вищевказане майно.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та в задоволенні клопотання відмовити. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, представник зазначає, що клопотання слідчого розглянуто без його участі, а копію оскарженої ухвали він отримав 30 вересня 2021 року у відповідь на своє звернення. Посилається на те, що слідчий порушив строк звернення з клопотанням, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України. Зазначає, що ні постанова про визнання речовими доказами, ні клопотання, ні оскаржена ухвала не містять обґрунтування з якого можна зробити висновок про відповідність кожної одиниці майна ознакам речового доказу, зазначеним в ст. 98 КПК України. Також, стороною обвинувачення та слідчим суддею не виконані вимоги п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, а саме до клопотання слідчим не долучені документи, що підтверджують право власності на вилучене під час обшуку майно.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні представник третьої особи підтримав апеляційну скаргу і з підстав, зазначених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
ОСОБА_9 про час, дату та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про поважні причини неявки або клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило, тому його неявка не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що в судовому засіданні 17 вересня 2021 року було постановлено оскаржену ухвалу у відсутність учасників провадження та без їх повідомлення, тому для таких учасників строк апеляційного оскарження починається з дня отримання копії ухвали. Враховуючи, що у матеріалах провадження відсутні належні відомості про дату отримання представником копії ухвали, то його твердження про отримання копії 30 вересня 2021 року не спростовується матеріалами провадження. Апеляційна скарга представника подана 04 жовтня 2021 року, тобто строк апеляційного оскарження не пропущений, тому суд апеляційної інстанції не входить у вирішення клопотання про його поновлення по суті.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги представника, суд апеляційної інстанції доходить висновку про належне виконання слідчим суддею зазначених вимог кримінального процесуального закону при вирішенні клопотання слідчого про арешт майна, з огляду на наступне.
З матеріалів провадження видно, що в провадженні СВ ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР 22.07.2021 за № 0000275 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
17 вересня 2021 року слідчим суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області задоволено клопотання слідчого в межах даного кримінального провадження та накладено арешт на майно, вилучене 15 вересня 2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_9 .

Обшук був проведений 15 вересня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді, а з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся, шляхом поштового зв`язку 16 вересня 2021 року.
Вилучені під час обшуку речі не були зазначені в ухвалі про обшук, у зв`язку з чим є тимчасово вилученим майном в розумінні ст. ст. 167, 168 КПК України.
Постановою слідчого від 15 вересня 202й року вилучене майно визнано речовими доказами.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та висновки, зазначені в ухвалі слідчого судді про дотримання органом досудового розслідування процесуальних строків, передбачених абз. 2 ч. 5 ст. 171, ч. 3 ст. 172 КПК України, доходить висновку про їх безпідставність з огляду на наступне.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КПК України строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту.
Як видно з матеріалів судової справи, клопотання слідчого про арешт майна здано на пошту на наступний день після його вилучення, а саме 16 вересня 2021 року, про що свідчить відповідна відмітка на конверті (а.с. 27), тобто у строк, передбачений абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги представника безпідставні.
Стосовно законності та обґрунтованості підстав для накладення арешту на майно, то апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Таким чином, під час обшуку можуть бути відшукані та вилучені три категорії предметів:
1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку;
2) предмети, які вилучені законом з обігу (вилучаються в обов`язковому порядку);
3) речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді, однак, мають значення для кримінального провадження (мають статус тимчасово вилученого майна, для подальшого утримання яких органом досудового розслідування необхідним є накладення арешту).
Як слідує зі змісту оскарженої ухвали, і на це також посилається представник в своїй скарзі, арешт накладений на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом...
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як слідує з матеріалів, долучених до клопотання слідчого, вищезазначене майно може бути предметом кримінальних правопорушень в декількох кримінальних провадженнях, для ідентифікації яких, арешт на майно є необхідним для подальшого розслідування вчинених злочинів.
Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для третіх осіб і обраний належний спосіб такого арешту. З таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження не становить надмірний тягар для ОСОБА_9 і не порушує баланс між завданнями кримінального провадження та обмеженням права власності останнього.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Доводи представника, що постанова слідчого про визнання речових доказів не містить відомостей яким саме ознакам речового доказу відповідає вилучене майно, суд апеляційної інстанції розцінює як такі, що не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови в задоволенні клопотання слідчого, оскільки прийняття слідчим такої постанови не тягне за собою автоматичне накладення арешту на майно. Предметом розгляду слідчим суддею є клопотання слідчого про арешт майна, в тому числі його обґрунтованість, а предметом апеляційного провадження є законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, а не постанова слідчого про визнання речових доказів.
З ухвали слідчого судді слідує, що арешт накладено з метою збереження речових доказів, а виходячи із сукупності матеріалів провадження, то слідує, що таке майно може бути предметом кримінальних правопорушень
Посилання в апеляційній скарзі представника, що слідчий не долучив документів про право власності на вилучене майно є необґрунтованими і не свідчать про незаконність оскарженої ухвали.
Так, оскаржувати вилучення та арешт майна має право не тільки власник, а й володілець такого майна. Той факт, що це майно належить ОСОБА_9 або він ним володіє на відповідній правовій підставі фактично не оскаржується представником. З огляду на особливості вилученого майна, документів на право власності в розумінні ЦК України може і не існувати або вони можуть бути втрачені. В іншому випадку ОСОБА_9 та його представник не є учасниками даного провадження та не мали б права оскаржувати ухвалу слідчого судді про арешт вказаного майна. Однак враховуючи, що вказане майно вилучене за місцем проживання ОСОБА_9 , то він є володільцем в кримінально-процесуальному сенсі, а належність даного майна (право власності) є обставиною, яка підлягає доказуванню під час досудового розслідування.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Стандарт доказування під час розгляду слідчим суддею питання про арешт майна з метою збереження речових доказів є меншими ніж для повідомлення особі про підозру, висунення обвинувачення і, тим більше доведеності обвинувачення в суді. Мета арешту майна є забезпечення дієвості кримінального провадження та полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для вилучення майна та його арешту.
На даному етапі досудового розслідування слідчий або прокурор не зобов`язані мати докази, достатні для повідомлення про підозру або пред`явлення обвинувачення, оскільки це завдання наступних етапів досудового розслідування.
Водночас, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в значенні ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин і прийняття рішення відповідно до ст. 283 КПК України, власники або законні володільці цього майна наділені правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК України, питання про скасування накладеного арешту.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що вказане в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді майно може бути доказом розслідуваного злочину, існує необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування, при цьому інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність таких висновків, у зв`язку з чим не можуть бути задоволені.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000275 від 22 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4