УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000636 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2022 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 187 КК України,

-якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 квітня 2022 року включно.

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 . Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 11 квітня 2022 року (включно).

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням вимог ст. 331 КПК України, в частині строків її дії, а також не врахована можливість застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з застосуванням засобу контролю, який може забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків передбачених кримінально-процесуальним законодавством та зазначеним в клопотанням ризикам.

Зауважує, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності про ловлення тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, так суддею при розрахунку терміну дії строку ухвали, порушено вимоги ч.3 ст.331 КПК України та строк тримання під вартою встановлено понад двох місяців.

Вважає, що належним чином не обґрунтована неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 листопада 2020 року за № 0000636 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 187 КК України.

02 лютого 2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2022 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 квітня 2022 р. включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 листопада 2020 року за № 0000636 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 187 КК України.

02 лютого 2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором продовжують існувати, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 187 КК України, а самеу вчиненні тяжких злочинів також проти життя та здоров`я особи та проти власності,за найтяжчий з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочин проти власності, перебував в місцях ув`язнення, де відбував покарання. Крім цього, два обвинувальних акти відносно ОСОБА_6 за злочини проти життя та здоров`я особи, а також у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, перебувають на розгляді в Миколаївському районному суді Миколаївської області.

Згідно з довідкою-характеристикою, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 за час проживання на території Ольшанської ОТГ зарекомендував себе виключно негативно: неодноразово порушував громадський порядок, за що притягувався до адміністративної відповідальності, зловживає алкоголем, може з`явитися у п`яному вигляді в громадських місцях. З 15.07.2020 по 14.11.2020 перебував під цілодобовим домашнім арештом, умови якого неодноразово порушував (залишав місце мешкання, відлучався з населеного пункту до м. Миколаєва). До дільничного офіцера поліції неодноразово надходили скарги на поведінку ОСОБА_6 , який поводив себе неадекватно, погрожував фізичною розправою, спричиняв легкі тілесні ушкодження; неодноразово вчиняв сімейні сварки за місцем мешкання з матір`ю. ОСОБА_6 є суспільно-небезпечною особою.

Крім того, обвинувачений перебуває на обліку у лікаря нарколога з 23.11.2020, у зв`язку з вживанням психостимуляторів (солі), алкоголю, не має міцних соціальних зв`язків, родини і утриманців проживає разом з матір`ю, співмешканкою та її дітьми, однак вказані родинні зв`язки не змогли стримати ОСОБА_6 від вчинення злочинів, офіційно ОСОБА_6 ніде не працевлаштований, не має постійного заробітку, а отже і стримуючих факторів від вчинення нового злочину.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про продовження існування зазначених ризиків є вірним.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В судовому засіданні ОСОБА_6 суду першої інстанції, неодноразово вказував на те, що у нього є сім`я діти та дружина, які потребують його піклування. При цьому, відповідно до довідок-характеристик, які містяться у матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 мешкає на території Ольшанської селищної ради, неодружений, але проживає з матір`ю, зі співмешканкою та її двома дітьми. Між ОСОБА_6 та співмешканкою неодноразово виникали конфлікти з відповідним реагуванням поліції. ОСОБА_6 постійно ніде не працював і не працює; неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З урахуванням злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить захисник.

Посилання захисника на порушенням судом вимог ч.3 ст.331 КПК України не зайшли свого підтвердження, з огляду на наступне.

Так, ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 лютого 2022 року включно. Оскаржуваною ухвалою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 квітня 2022 року, тобто строком на 60 днів, що не є порушенням вимог закону, на яке вказує захисник.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2022 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: