21.01.2022
Справа № 642/520/22
Провадження № 1-кс/642/322/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2022 року м. Харків
Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000139 від 16.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням по кримінальному провадженню №0000139 від 16.03.2015 про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, слідчими Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000139 від 16.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби, та проходячи її на посаді начальника майстерні з ремонту озброєння автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 129-130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з метою тимчасово ухилитись від військової служби, о 08 годині 30 хвилин 03 березня 2015 року не з`явився на військову службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , та до теперішнього часу до військової частини не повернувся а з`явившись у зв`язку із цим у вільний час використовує на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.
Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію.
Однак, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без поважних причин, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , та до теперішнього часу до військової частини не повертався, а вільний час, що з`явився у зв`язку з цим, проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, самовільно залишив військову частину, та продовжує ухилятися від її проходження до теперішнього часу, використовуючи вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
23 жовтня 2015 року ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, у спосіб, передбачений ст.ст. 133, ч. 1 ст. 135, 136, 137 КПК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 зазначеного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: актом службового розслідування, протоколами допитів, а також іншими матеріалами кримінального провадження.
Тобто, наявні вагомі докази, якими обґрунтовуються обставини вчинення ОСОБА_4 вищевказаного злочину, на підставі яких зроблено висновок про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності. Клопотання підтримує в повному обсязі.
На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку про те, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Слідчим відділом (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000139 від 16.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби, та проходячи її на посаді начальника майстерні з ремонту озброєння автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 129-130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з метою тимчасово ухилитись від військової служби, о 08 годині 30 хвилин 03 березня 2015 року не з`явився на військову службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , та до теперішнього часу до військової частини не повернувся а з`явившись у зв`язку із цим у вільний час використовує на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
23 жовтня 2015 року ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, у спосіб, передбачений ст.ст. 133, ч. 1 ст. 135, 136, 137 КПК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 зазначеного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: актом службового розслідування, протоколами допитів, а також іншими матеріалами кримінального провадження.
Тобто, наявні вагомі докази, якими обґрунтовуються обставини вчинення ОСОБА_4 вищевказаного злочину, на підставі яких зроблено висновок про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 140 КПК України, привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.
Згідно ч. 1 ст.188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч.4 ст. 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:
1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;
2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
На підставі викладеного, ураховуючи особу підозрюваного та те, що він переховується від органів досудового розслідування, не з`являється на виклики слідчого, а також ураховуючи те, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може вчиняти інші кримінальні правопорушення та злочини проти національної безпеки України чи проти громадської безпеки, а це свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.132, 139, 140, 188, 189 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_3 задовольнити.
Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з метою його приводу до зали судових засідань Ленінського районного суду м. Харкова, для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Затримана особа на підставі ухвали суду не пізніше 36 годин, з моменту затримання, повинна бути звільнена або доставлена до суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.
Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту:
1)приводу підозрюваного до суду;
2)закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не визначено строку дії;
3)відкликання ухвали прокурором.
Виконання ухвали про здійснення приводу доручити другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1