Справа № 308/7405/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/302/21, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08. 07. 2021.

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001175 від 02. 10. 2020, а саме: квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 27409689) та на автомобіль марки ВАЗ 2104 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовано тим, що органом досудового розслідування здійснюється розслідування кримінального провадження, відомості про яке 02. 10. 2020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001175, про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у листопаді 2019 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, у начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9» ОСОБА_6 та невстановленої на даний час особи виник єдиний злочинний умисел на привласнення бюджетних коштів державної установи.

Начальник державної установи виконання покарань «Закарпатська установа виконання покарань №9» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, діючи в інтересах третіх осіб, за попередньою змовою групою осіб, з невстановленою на даний час особою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 22. 11. 2019 уклали договір генпідряду №Г-67 на виконання робіт по об`єкту «Капітальний ремонт режимного корпусу ДУ «Закарпатської установи виконання покарань №9» за адресою м. Ужгород, вул. Довженка, 8 А.

Відповідно до п. п. 1.1, 3.1, 4.2 договору від 22. 11. 2019 №Г-67, державна установа «Закарпатська установа виконання покарань №9 доручає, а ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» зобов`язується за завданням установи виконання покарань на свої ризики виконати відповідно до проектно-кошторисної документації і умов договору та здати у

-2-

встановлений договором строк закінчені роботи по об`єкту будівництва - «Капітальний ремонт режимного корпусу ДУ «Закарпатської установи виконання покарань №9» за адресою м. Ужгород, вул. Довженка, 8 А. Вартість договору складала 1 269 488 (один мільйон двісті шістдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. Відповідно до договірної ціни 1 269 488 (один мільйон двісті шістдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн., сума авансу (попередньої оплати складає 380 846 (триста вісімдесят тисяч вісімсот сорок шість) грн. 40 коп.
03. 12. 2019 державна установа «Закарпатська установа виконання покарань №9» перерахувала на рахунок ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» попередню оплату у розмірі 380 846 (триста вісімдесят тисяч вісімсот сорок шість) грн. 40 коп., згідно договору від 22. 11. 2019 №Г-67.
У подальшому, 11. 12. 2019, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9», що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Довженка, 8 А ОСОБА_6 , з невстановленою на даний час особою підписали довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року, згідно якої вартість виконаних ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» робіт, пов`язаних з виконанням капітального ремонту режимного корпусу ДУ «Закарпатської установи виконання покарань №9» становила 495 378 (чотириста дев`яносто п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 60 коп.
Того ж дня, 11. 12. 2019, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9», що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Довженка, 8 А ОСОБА_6 , діючи в інтересах третіх осіб, за попередньою змовою групою осіб з невстановленою на даний час особою підписали акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року, згідно договору від 22. 11. 2019 №Г-67.
Наступного дня, на підставі вказаного акту, державна установа «Закарпатська установа виконання покарань №9», перерахувала на рахунок ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» платіж у розмірі 495 378 (чотириста дев`яносто п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 60 коп. за виконання робіт щодо капітального ремонту режимного корпусу державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9».
19. 12. 2019, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9», що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Довженка, 8 А ОСОБА_6 , з невстановленою на даний час особою підписали довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року, згідно якої вартість виконаних ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» робіт, пов`язаних з виконанням капітального ремонту режимного корпусу ДУ «Закарпатської установи виконання покарань №9» становила 132 679 (сто тридцять дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн.
Того ж дня, 19. 12. 2019, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9» ОСОБА_6 , діючи в інтересах третіх осіб, за попередньою змовою групою осіб з невстановленою на даний час особою підписали акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року, згідно договору від 22. 11. 2019 №Г-67.
Після чого, 19. 12. 2019, на підставі вказаного акту, державна установа «Закарпатська установа виконання покарань №9» перерахувала на рахунок ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» платіж у розмірі 132 679 (сто тридцять дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн. за виконання робіт щодо капітального ремонту режимного корпусу державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9».

-3-

23. 12. 2019, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9», що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Довженка, 8 А ОСОБА_6 , з невстановленою на даний час особою підписали довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року, згідно якої вартість виконаних ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» робіт, пов`язаних з виконанням капітального ремонту режимного корпусу ДУ «Закарпатської установи виконання покарань №9» становила 260 584 (двісті шістдесят тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн.
Цього ж дня, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9», що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Довженка, 8 А ОСОБА_6 , діючи в інтересах третіх осіб, за попередньою змовою групою осіб осіб з невстановленою на даний час особою підписали акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року, згідно договору від 22. 11. 2019 №Г-67.
23. 12. 2019 на підставі вказаного акту, державна установа «Закарпатська установа виконання покарань №9» перерахувала на рахунок ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» платіж у розмірі 260 584 (двісті шістдесят тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. за виконання робіт щодо капітального ремонту режимного корпусу державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9».
У ході досудового розслідування встановлено, що вартість виконаних ТОВ «ТРАСТ-СТАНДАРТ-БУД» будівельних робіт, яка вказана у довідці про вартість виконаних робіт та витрат за грудень 2019 року по капітальному ремонту режимного корпусу державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9» є завищеною на 165 063 (сто шістдесят п`ять тисяч шістдесят три) грн., у зв`язку із необгрунтованим списанням будівельних матеріалів, завищенням обсягу і вартості виконаних будівельних робіт зазначених в актах приймання будівельних робіт за грудень 2019 року за №№1, 2, 3 фактичному обсягу виконаних робіт.
Внаслідок протиправних дій начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань №9» ОСОБА_6 та невстановленої на даний час особи, державній установі «Закарпатська установа виконання покарань №9» нанесено збитків на загальну суму 165 063 (сто шістдесят п`ять тисяч шістдесят три) грн.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а тому, у випадку визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, судом може бути прийнято рішення про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим з метою забезпечення відшкодування шкоди (цивільний позов), слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а саме: квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 27409689) та автомобіль марки ВАЗ 2104 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим вказано необхідність запобігання можливості відчуження вищевказаного майна, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно є безпідставним, оскільки його зміст носить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та зібраними матеріалами. Окрім того зазначено, що як слідчим у клопотанні, так і прокурором в судовому засіданні не доведено, що в рамках кримінального провадження №0001175 від 02. 10. 2020 заявлено цивільний позов та відсутні докази про намір потерпілої особи звернутися з позовною заявою про відшкодування шкоди. Таким чином, на думку слідчого судді, на

-4-

даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тобто втручання у права власника в даному випадку не відповідає вимогам законності і може розцінюватися як свавільне. За наведених обставин, ініціювання питання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 08. 07. 2021 скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого задовольнити у повному обсязі та накласти арешт на майно про яке йдеться у клопотанні та яке належить ОСОБА_6 . В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_6 всупереч вимог ст. 370 КПК належним чином не мотивована, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу на те, що слідчим суддею не враховано той факт, що клопотання про арешт майна відповідає вимогам кримінального процесуального закону, у ньому вказано мету та мотиви необхідності вжиття саме такого заходу забезпечення у кримінальному провадження. Арешт майна підозрюваного, в подальшому зможе забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без розгляду, пояснення ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

-5-

Як вбачається з клопотання та доданого до нього витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, органом досудового розслідування Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові розпочато досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 02. 10. 2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001175, за ч. 3 ст. 191 КК України.

10. 06. 2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження старший слідчий Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру та транспортний засіб, які належать підозрюваному ОСОБА_6 на праві приватної власності. Метою для накладення арешту на майно визначено відшкодування заподіяної шкоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим,

-6-

третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Приписами ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру та транспортний засіб, які належать підозрюваному ОСОБА_6 на праві приватної власності та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність слідчим необхідності арешту, зазначеного у клопотанні майна, пославшись на відсутність цивільного позову та доказів про намір потерпілої сторони звернутись з таким позовом.

З матеріалів судового провадження також вбачається, що органом досудового розслідування під час складання клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
З матеріалів клопотання вбачається, що вони не містять даних про обґрунтований розмір цивільного позову, також до клопотання не долучено й копії цивільного позову. Не наведені такі дані і в апеляційні скарзі прокурора. При цьому, апеляційний суд констатує, що поняття розміру цивільного позову та розміру шкоди, спричиненої злочином, не є тотожними.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у розтраті чужого майна за попередньою змовою групою осіб.

-7-

Відповідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31. 03. 1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» передбачено, що солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об`єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій. При вчиненні злочину кількома особами вони несуть солідарну відповідальність за заподіяну шкоду по епізодах злочину, в яких встановлено їх спільну участь. Разом з тим, є неприпустимим покладення солідарної відповідальності на осіб, яких хоча й притягнуто до кримінальної відповідальності в одній справі, але за самостійні злочини, не пов`язані спільним наміром, а так само на осіб, коли одних з них засуджено за корисливі злочини, наприклад, за розкрадання, а других - за халатність, незважаючи на те, що дії останніх об`єктивно сприяли першим у вчиненні злочину.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що навіть за умови встановленого розміру завданої злочином шкоди у кримінальному провадженні, в рамках якого заявлено дане клопотання, за відсутності цивільного позову, не можливо встановити розмір шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 , а відтак і оцінити співрозмірність та розумністю обмеження права власності завданням кримінального провадження, як цього вимагає п. 5 ч. 2 ст.173 КПК України

Разом з тим, апеляційний суд враховує і ту обставину, що на час звернення слідчого з клопотанням, зазначене у ньому майно, щодо якого слідчий просив застувати заходи забезпечення кримінального провадження, підозрюваному ОСОБА_6 не належало, зокрема власниками квартири та транспортного засобу є особи, які не мають жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні. Відомості, надані слідчому судді щодо власника зазначеного майна є не актуальними та не відповідають дійсності.
Зокрема, згідно наданих апеляційному суду стороною захисту письмових доказів, спірна квартира, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_6 була відчужена ним за договором купівлі-продажу - 18. 04. 2014 громадянці ОСОБА_9 , а відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на вказану квартиру - 09. 07. 2015 було зареєстровано право власності на громадянина ОСОБА_10 .
Окрім того, транспортний засіб, на який слідчий просив накласти арешт, також, на момент звернення з клопотанням, ОСОБА_6 не належав, оскільки кілька років тому був переданий у користування іншій особі на підставі доручення, з наміром продажу, тобто фактично вибув з володіння ОСОБА_6 .
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання про необхідність накладення арешту на нерухоме та рухоме майно підозрюваного з метою забезпечення відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди, є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання.
Накладення арешту на нерухоме майно у даному випадку, не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного з метою забезпечення відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди, колегія суддів визнає такими, що не
-8-
ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно: квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 27409689) та на автомобіль марки ВАЗ 2104 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.
Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_6 з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку з чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.
Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує те, що на час апеляційного розгляду в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02. 10. 2020 під №0001175, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України досудове розслідування закінчено та обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 передано до суду для розгляду по суті. При цьому, з оглянутої у судовому засіданні копії обвинувального акту, наданої прокурором, вбачається, що у ньому також відсутні відомості про цивільний позов.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржена ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала не підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08. 07. 2021, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_8 про арешт майна підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001175 від 02. 10. 2020,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: