УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого директора дочірнього підприємства «Катрін» ОСОБА_4 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання останнього, подане в інтересах ТОВ «ІНТЕРКОМ», про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0009368 від 11.08.2015,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах ТОВ «ІНТЕРКОМ», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року в рамках кримінального провадження №0009368 від 11.08.2015, а саме в частині скасування заборони використання нерухомого майна, яке знаходиться у володінні ТОВ «Інтерком» нежилі приміщення (група приміщень) №76, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 1-3/5, поверх 1 літери «А», та складається з приміщень з №1 по №9, загальною площею 142,10 кв. м.

Відповідно до змісту клопотання, заявник зазначає, що арешт накладено за відсутності володільця майна (ТОВ «ІНТЕРКОМ», ) та його представника, при станом на момент звернення із клопотанням відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, через тривалість його застосування (з січня 2020 року) та відсутністю відповідних ризиків відчуження, втрати, знищення, пошкодження такого майна. Крім того, заявник зазначає, що досудове розслідування здійснюється неефективно та жодній особі про підозру не повідомлено, а тому відповідний арешт майна порушує конституційні права володільця такого майно, у зв`язку із чим просить його скасувати в частині заборони використання нерухомого майна.

В судовому засіданні представник володільця майна адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав.
Прокурор ОСОБА_3 та представник потерпілого директор дочірнього підприємства «Катрін» ОСОБА_4 , кожен окремо, заперечували з приводу задоволення такого клопотання.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Шевченківським УП ГУНП у м. Києві, за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури м. Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0009368 від 11 серпня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, зокрема за фактом заволодіння невідомими особами групою нежитлових приміщень, які є предметом даного клопотання.
Далі, як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року накладено арешт на нежилі приміщення (група приміщень) №76, приміщення громадського призначення, вбудованих в житловий будинок, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (призначення приміщень - нежитлове, складається з приміщень з №1 по №9, загальною площею 142,10 кв. м), що зареєстровані за ОСОБА_6 з забороною використання, при цьому такий арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також в суді встановлено, що на підставі договору управління майном від 09.10.2019 ОСОБА_6 передано в управління ТОВ «ІНТЕРКОМ» згадане майно.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Водночас, як встановлено в судовому засіданні, арешт на вказане майно було накладено з метою забезпечення речових доказів, а з урахуванням особливостей кримінального провадження, зокрема предмету досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що такий арешт цілком прийнятним та необхідним, в тому числі і на поточний момент.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що матеріали клопотання не містять обґрунтованого документального підтвердження, що відпала потреба в арешті майна (скасування заборони використання нерухомого майна), про що в першу чергу має свідчити істотне зменшення або повна відсутність ризиків (приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження), передбачених ст. 170 КПК України, а лише посилання у клопотанні на відсутність таких ризиків не може само по собі свідчити про їх відсутність, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах ТОВ «ІНТЕРКОМ», задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , поданого в інтересах ТОВ «ІНТЕРКОМ», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року в рамках кримінального провадження №0009368 від 11.08.2015, а саме в частині скасування заборони використання нерухомого майна, яке знаходиться у володінні ТОВ «Інтерком» нежилі приміщення (група приміщень) №76, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 1-3/5, поверх 1 літери «А», та складається з приміщень з №1 по №9, загальною площею 142,10 кв. м.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1