Справа № 342/180/21
Провадження № 11-кп/4808/70/22
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувшиу в режимі відеозвязку в кримінальному провадженні № 0000780 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на вирок Городенківського районного суду від 12.11.2021 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого
засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України (далі ККУ) до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.
Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлявся.
За вироком суду 6.11.2020 біля 9 год. водій ТОВ «Городенківський сирзавод» ОСОБА_9 керував вантажним автомобілем ГАЗ-53 АТ 2503 СЕ , гальмівна система та рульове керування якого перебували в стані часткової відмови, і рухався по вул. Миру в с. Виноград Городенківського району.
Смугою руху автомобіля, йому назустріч краєм проїзної частини йшла пішохід ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_7 , який, керуючи технічно-несправним автомобілем, мав можливість завчасно виявити потерпілу з відстані більше 83,4 метри, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки автомобіля, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя, після чого повернув ліворуч на проїзну частину, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження, від яких наступила її смерть.
В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує вирок суду, вважає його надто суворим. Судом не враховано його активне сприяння розкриттю злочину, надання ним правдивих показань. Не взято до уваги часткове відшкодування його керівником заподіяної ОСОБА_11 шкоди в сумі 10 000 грн. В силу виконання його трудових обов`язків, він не був відповідальним за технічний стан вантажного автомобіля ГАЗ-53, хоча напередодні ДТП він повідомляв головного автомеханіка підприємства про несправність гальмівної системи автомобіля. Одразу після події, він намагався надати першу медичну допомогу потерпілій ОСОБА_10 та викликав екстрену медичну допомогу та поліцію. Він щиро розкаюється, намагається вжити усіх можливих заходів для відшкодування завданої шкоди потерпілим. Просить врахувати, що він не притягувався до кримінальної відповідальності, проживає з матір`ю та братом. З призначеним йому додатковим покаранням він погоджується. Просить вирок в частині призначеного основного покарання змінити, на підставі ст. 75 ч. 1, 2 ККУ звільнити його від призначеного основного покарання із встановленням іспитового строку 3 роки та відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 ККУ. В решті вирок суду залишити без змін;

-захисник ОСОБА_8 вважає призначене судом покарання суворим. Суд не навів переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_7 реальної міри покарання. Зокрема судом не враховано його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також надання ним правдивих показань. Не взято до уваги часткове відшкодування заподіяної шкоди в сумі 10 000 грн. Судом не враховано, що обвинувачений не був відповідальним за технічний стан вантажного автомобіля ГАЗ-53 та повідомляв головного автомеханіка підприємства про несправність гальмівної системи автомобіля. Після події ОСОБА_7 намагався надати першу медичну допомогу потерпілій, викликав медичну допомогу та поліцію. Обвинувачений щиро розкаявся у скоєному необережному злочині, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. З призначеним йому додатковим покарання він погоджується.

Просить вирок суду в частині призначеного основного покарання змінити, на підставі ст. 75 ККУ звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання із встановленням іспитового строку 3 роки та відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 ККУ. В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційний розгляд справи проведено без участі потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 через їх неявку, про причини якої не повідомили.
В апеляційній інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали доводи поданих апеляційних скарг, просять задовольнити їх в повному обсязі;

- прокурор вважає покарання справедливим, просить вирок залишити без змін.

З`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, дослідивши й проаналізувавши окремі дані про особу винного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, ст. 50, 65 ККУ судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, призначене покарання справедливим. Оскаржений вирок суду цим вимогам закону в частині покарання не відповідає, через що підлягає зміні.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 і кваліфікація його дій за ст. 286 ч. 2 ККУ ніким не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про суворість призначеного йому реального покарання є переконливими і дають підстави для умовного звільнення ОСОБА_7 від реального відбування призначеного судом основного покарання на підставі ст. 75 ККУ.

Для застосування положень ст. 75 ККУ у цій справі є достатні дані, які передбачені законом і дають можливість прийти до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування ним покарання.

Суд у вироку повинен був, але не навів мотивів щодо неможливості застосування до покарання обвинуваченого ОСОБА_7 умовного звільнення від основного покарання із застосуванням ст. 75 ККУ. Цю обставину слід віднести до упущення суду першої інстанції.

При цьому судом належно не взято до уваги, що відповідно до ст. 50, 65 ККУ основним завданням покарання є не лише кара, але й можливість виправлення особи і запобігання вчинення ним нового злочину.

Суд у вироку фактично навів ряд пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, послався на позитивні дані про обвинуваченого, але належно їх не врахував і не дав їм правильної оцінки для вирішення питання про можливість звільнення його від реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Істотними при цьому обставинами є те, що обвинувачений не перебував у стані сп`яніння, не втік з місця події, надавав меддопомогу потерпілій, викликав швидку медичну службу та поліцію. Обтяжуючих його покарання обставин немає.
Крім того, пом`якшуючими його покарання обставинами є те, що він розкаявся у вчиненому, сприяв досудовому й судовому слідству, визнав вину, його підприємство, якому належить автомобіль, частково відшкодувало збитки. Він, як водій, не був відповідальним за технічну справність автомобіля. Він вперше вчинив злочин з необережності, в умовах, коли керований ним автомобіль перебував у неналежному технічному стані, що і сприяло вчиненню автопригоди. З цього приводу за повідомленням прокурора ведеться кримінальне провадження щодо відповідальних осіб підприємства.

Заслуговує на увагу повідомлення обвинуваченого про те, що він звільнений від військової служби через незадовільний стан здоров`я після автопригоди. Він проживає без батька, з матір`ю та братом, позитивно характеризується за місцем проживання і праці. Намагався потерпілим посильно відшкодувати збитки. На цей час він звільнений з посади водія, безробітний.

За таких обставин та даних про особу обвинуваченого, апеляційний суд, керуючись принципами справедливості й гуманності при визначенні покарання винній особі, прийшов до переконання, що про можливість його виправлення без реального відбування покарання у виді позбавлення волі і можливості звільнити його від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 ККУ, якщо він під час іспитового строку не вчинить новий злочин.

Таке умовне звільнення від основного покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_7 і запобіганню вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

За практикою Верховного Суду позиція прокурора і потерпілих у такій категорії справ і за наявних у цій справі обставин та даних про обвинуваченого не повинна бути вирішальною щодо покарання винної особи.

Підстав для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання немає, тому вирок в цій частині слід залишити без змін.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити з наведених мотивів і підстав.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника задовольнити, вирок Городенківського районного суду від 12.11.2021 року щодо нього змінити.

На підставі ст. 75 ККУ звільнити ОСОБА_7 від призначеного йому основного покарання у виді 3 років позбавлення волі із випробуванням на іспитовий строк 3 роки та накласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2 ККУ.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4