Справа№ 938/697/21
Судове провадження № 1-кп/938/133/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000070 від 01.10.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, депутатом не обирався, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив умисне систематичне психологічне насильство щодо дружини ОСОБА_5 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, за таких обставин.
11.08.2020 року приблизно о 19.00 год. ОСОБА_4 ,перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство сварку зі своєю дружиною ОСОБА_5 , в ході якої висловлювався в адресу останньої нецензурною лайкою, словесно погрожував їй фізичною розправою. За вказані дії постановою судді Верховинського районного суду від 06.10.2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Продовжуючи свої протиправні дії, 19.08.2021 року близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , знову вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_5 , яке виразилось в тому, що під час конфлікту з нею він висловлювався в її сторону нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_6 . За вказані дії постановою судді Верховинського районного суду від 02.09.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком на сорок годин.

Однак, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став й, будучи двічі притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, знову вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 при таких обставинах.

Так, 28.09.2021 року близько 20:00 год. ОСОБА_4 , прийшовши до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , де діючи умисно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, в черговий раз вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 , яке виразилося в тому, що під час конфлікту з нею, він висловлювався в її адресу нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, при чому намагався завдати їй ударів.

Такі протиправні дії ОСОБА_4 , призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_5 .

Таким чином своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні домашнього насильства, зокрема умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо дружини ОСОБА_5 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті щодо нього; він перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 та дійсно тричі вчиняв домашнє насильство щодо своєї дружини, за два з яких притягнутий до адміністративної відповідальності, за одне на нього накладено стягнення у виді штрафу, а за друге стягнення у виді громадських робіт; не є інвалідом.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що вона немає претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 , просить його суворо не карати, оскільки примирилася з ним.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнає свою вину повністю, то не заперечував щодо того, щоб не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази, подавши письмову заяву з цього приводу, зазначивши, що його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.31).
Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, потерпілорї щодо призначення покарання та наявності претензій ло нього, а також дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, й досудової доповіді, складеної працівником Верховинського РС філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.
При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся у вчиненному, активно сприяв розкриттю злочину.
Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.
Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39), раніше несудимий (а.с.37), його місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.40-41), проживає з дружиною та шістьма дітьми, п`ятеро з яких неповнолітні (а.с.41); на обліку в психіатричному та наркологічному кабінеті Верховинської багатопрофільної лікарні не знаходиться (а.с.38), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 40).
Згідно з досудовою доповіддю представника Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 07.12.2021 року ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку Верховинського РС з питань пробації, у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на правопорушника обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.с. 26-31 ).
У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ст.126-1 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, який вважається закінченим 28.09.2021 року) домашнє насильство карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до двох років.
Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину та по час ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за вчинення цього злочину або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ст. 126-1 КК України, обравши одне з альтернативних покарань.
Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Санкцією ст. 126-1 КК України передбачено найменш суворий вид покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, не може призначатися такий вид кримінального покарання, як громадські роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 ( сто п`ятдесят) годин.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Наталія ЧЕКАН