ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Фастові кримінальне провадження № 0001298 від 23.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожанка, Фастівського району, Київської області, українця, громадянина України, з базовою загально середньою освітою, пенсіонера, інваліда війни II групи, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020, близько 09 год. 50 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «ИЖ» моделі «412» зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , рухаючись по засніженій прямій проїзній частині вулиці Козацької Слави міста Фастів, в напрямку до виїзду з міста, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував стан дорожнього покриття та погодних умов, не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним автомобіля, не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, та своїми необережними діями, які виразились у порушенні вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002, а саме: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», допустив виїзд легкового автомобіля на тротуар ліворуч по напрямку його руху, поблизу будинку № 63 по вулиці Козацької Слави міста Фастів, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час рухалась в попутному напрямку по тротуару ліворуч, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато уламкового перелому обох кісток лівої гомілки у нижній третині перелому IIІ-ІV плюснових кісток лівої ступні, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Порушення водієм автомобіля марки «ИЖ» моделі «412» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогу пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_6 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що 23.12.2020, близько 09:50 год. він їхав з ОСОБА_8 , переїхав залізничну колію, було дуже слизько та машину почало заносити та крутити, внаслідок чого він здійснив наїзд на потерпілу. Після цього його дружина викликала швидку медичну допомогу та поліцію. Потерпілій оплатили лікування і надасть їй ще грошову компенсацію в сумі 11 600 грн.

У вчиненому щиро розкаявся.

З наведеного вище видно, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту пред`явленого обвинувачення та обставин вчинення злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини кримінального правопорушення і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, за згодою обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника, потерпілої та прокурора провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив про позбавлення права на їх оскарження в апеляційному порядку.

Проаналізувавши викладене вище, суд зазначає наступне.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно документів, що характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , останній раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 2 групи у зв`язку із психічним захворюванням. Доказів перебування обвинуваченого на обліку у лікаря-психіатра суду не наданою

Зважаючи на повідомлену обвинуваченим обставину щодо наявності в нього психічного захворювання, суд за згодою всіх учасників судового розгляду з метою з`ясування питання щодо осудності обвинуваченого ОСОБА_4 дослідив висновок судово-психіатричної експертизи, наданий прокурором під час розгляду справи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 111 від 03.03.2021: у ОСОБА_4 під час проведеного обстеження виявлено ознаки хронічного, стійкого психічного захворювання - органічного ураження головного мозку з легким когнітивним розладом ( F 06.7 за МКХ 10), що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад - органічне ураження головного мозку з легким когнітивним розладом (F 06.7 за МКХ 10). ОСОБА_4 страждав на момент скоєння інкримінованих йому дій на органічне ураження головного мозку з легким когнітивним розладом. Він міг під час скоєння інкримінованих йому дій та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідь на питання щодо осудності підекспертного відноситься виключно до компетенції суду. Клінічних ознак наркоманії та алкоголізму у ОСОБА_4 під час проведеного обстеження не виявлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне покарання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є щире каяття, надання потерпілій допомоги, часткове відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини, що сприяли вчиненню кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі, щиро розповідав про скоєне та розкаявся, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням додаткового покарання. Строк такого додаткового покарання визначити в межах, встановлених ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням вимог ст. 55 КК України, взявши до уваги думку потерпілої та пояснення обвинуваченого щодо залежності його життєдіяльності від наявності у нього транспорту, його характеристику та те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше.

При цьому, враховуючи особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку після вчинення злочину, думку потерпілої, суд дійшов висновку про можливість звільнення його від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України та встановлення йому іспитового строку. На переконання суду таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо заявленого потерпілою цивільного позову, то суд звертає увагу на наступне.

Потерпіла ОСОБА_6 до початку судового розгляду подала до суду позовну заяву про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 11 600 грн., моральної шкоди в сумі 100000 грн. та 30 000 грн. втраченого заробітку.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав цивільний позов частково в розмірі 11 600 грн.

Під час розгляду справи, потерпіла ОСОБА_6 , у судовому засіданні підтримала заявлений нею цивільний позов на суму 11 600 грн. матеріальної шкоди, а в іншій частині просила цивільний позов не розглядати.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Вирішуючи, заявлений та змінений у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов на суму 11 600 грн., суд враховує, що він повністю підтверджується доказами та розрахунками, які ніким не оспорюються та відповідає розміру шкоди, яка завдана обвинуваченим ОСОБА_4 внаслідок вчиненого злочину. Тому суд дійшов висновку, що позов з урахуванням заявлених потерпілою змін слід задовольнити у повному обсязі на суму 11 600 грн.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати у розмірі 2615 грн. 20 коп. за проведення судових експертиз № СЕ-19/111-21/257-ІТ від 25.01.2021 та № СУ-19/111-21/63040-ІТ від 25.01.2021.

Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку - з 21.09.2021.

Додаткове покарання у виді позбавлення ОСОБА_4 права керування транспортними засобами строком на один рік виконувати окремо.

Змінений цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) гривень 00 коп. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) грн. 20 коп. в дохід держави.

Речові докази, після набрання вироком законної сили, а саме:
?автомобіль «ИЖ 412» реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання власнику залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку суду, в межах, передбачених ч.3 ст.349 та ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1