справа № 631/1024/21
провадження № 1-м/631/3/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2021 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, військовозобов`язаного, із середньою освітою, не працевлаштованого, одруженого, має на утриманні неповнолітню доньку, 2005 року народження, засудженого Сургутським міським судом Ханти-Мансийського автономного округу Югри Російської Федерації за частиною 3 статті 30, частиною 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 11 років 6 місяців позбавлення волі,
В С Т А Н О В И В:
20 жовтня 2021 року до Нововодолазького районного суду Харківської області за вхідним № 5750/21-вх надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було зареєстровано під єдиним унікальним № 631/1024/21 (провадження № 1-м/631/3/21) й відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передано головуючому судді ОСОБА_1 .
Так, ОСОБА_4 засуджено вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року до покарання у виді 11 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), у особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Тюменській області»; кінець відбуття строку покарання 05 липня 2029 року. ОСОБА_4 є громадянином України, народився у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області та як вбачається зі змісту заяви засудженого, останнє відоме місце проживання є АДРЕСА_1 . Тому просили визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року та визначити за Кримінальним кодексом України строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року.
Уповноважений представник Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до приписів Кримінального процесуального кодексу України.
У своєму клопотання, зокрема пункті 4 прохальної частини, просили розглянути клопотання без участі у судовому засіданні заявника.
Крім того, окремо на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання від уповноваженого представника Міністерства юстиції України начальника відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_5 , що було зареєстроване за вхідним № 5980/21-вх від 29 жовтня 2021 року, відповідно до якого остання просила розглядати клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 у відсутності заявника.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України участь представника Міністерства юстиції України у судовому засіданні з розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України не є обов`язковою.
Отже, неприбуття за судовим викликом у судове засідання представника Міністерства юстиції України не є перешкодою для розгляду клопотання.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації учасниками процесу їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності уповноваженого представника Міністерства юстиції України.
Прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечувала та вважала за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_4 , якого засуджено за частиною 3 статті 30, частиною 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України та визначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, а також стягнути процесуальні витрати.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши надані суду документи, при вирішенні питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до наступного.
З матеріалів справи судом встановлено, що вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року, залишеним без змін апеляційною ухвалою суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 26 липня 2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 30, частиною 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з травня 2018 року. У відповідності до частини 3 статті 72 Кримінального кодексу Російської Федерації зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 час тримання під вартою з 06 січня 2018 року по 09 травня 2018 року (а. с. 8 14, 19 22). Вказане діяння є кримінально караним і за законодавством України.
Вказаний вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набрав законної сили 26 липня 2018 року та його було звернуто до виконання у встановленому законом порядку, що вбачається з розпорядження Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 14 серпня 2018 року за № 1-408/2018 (а .с. 23).
З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Нововодолазьким РС ГУДМС України в Харківській області 11 листопада 2015 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області (а. с. 38).
За інформацією Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 25 вересня 2020 року № 6.5-9444/6-20, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України» є громадянином України (а. с. 39).
30 грудня 2020 року засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою до уповноваженої особи про переведення його для подальшого відбування покарання в Україну, громадянином якої він є (а. с. 28). У заяві засуджений вказав, що з виписками законодавства України ознайомлений, юридичні наслідки його передачі до України йому роз`ясненні та зрозумілі (а. с. 29).
Відповідно до довідки начальника ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Тюменській області» ОСОБА_6 від 31 грудня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання у виді позбавлення волі у ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Тюменській області», початок строку 06 січня 2018 року, кінець строку 05 липня 2029 року. Станом на 30 грудня 2020 року відбутий строк покарання складає 2 роки 11 місяців 25 днів, не відбута частина 8 років 6 місяців 5 днів. Може буди умовно достроково звільнений (3/4) 21 серпня 2026 року, переведений до колонії поселення (2/3) 06 вересня 2025 року (а. с. 26).
З копій довідок за підписом начальника ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Тюменській області» ОСОБА_6 від 31 грудня 2020 року, засудженому ОСОБА_4 , 10 квітня 1983 року, за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року, додаткове покарання не призначалося; помилування та амністія не застосовувалися (а. с. 32, 33, 34).
Відповідно до медичної довідки філіалу «Медичної частини № 2» ФКУЗ МСЧ-72 ФСІН Росії, засуджений ОСОБА_4 , перебуває на диспансерному обліку, працездатний, за станом здоров`я не має захворювань, які входять до «Переліку медичних протипоказань до відбуття строку покарання в окремих місцевостях Російської Федерації, у засуджених до позбавлення волі», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я Російської Федерації та Міністерства юстиції Російської Федерації від 28 серпня 2011 року № 346/254 (а. с. 35).
За характеристикою, затвердженою 31 грудня 2020 року начальником ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Тюменській області» ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнавав та не визнає, щирого каяття не висловлював. Під час перебування у слідчому ізоляторі зарекомендував себе з негативного боку, допустив одне орання режиму утримання. З 27 вересня 2018 року відбуває покарання у виправній колонії, де встановлений порядок відбуття покарання намагається не порушувати, має три заохочення за добросовісне відношення до праці, добру поведінку. У колективі конфліктних ситуацій не створює, на профілактичному обліку не перебуває, відвідує заходи виховного характеру, робить для себе правильні висновки. Приймає участь у суспільному житті загону та установи; з 03 квітня 2019 року працює на посаді підсобного робітника. Навчається, заняття не пропускає. Загалом характеризується позитивно не значний період часу, зв`язок підтримує шляхом переписки та отримання посилок й передач (а. с. 36 37).
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, а також норм Кримінального процесуального кодексу України, зокрема глави 46, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб.
Так, згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка ратифікована Верховною Радою України 22 вересня 1995 року та набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.
Положеннями частини 1 статті 602 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При розгляді запиту про виконання вироку суду іноземної держави згідно з частиною третьою цієї статті Міністерство юстиції України з`ясовує наявність підстав, передбачених міжнародним договором України, для його задоволення. З цією метою Міністерство юстиції України може запитувати необхідні матеріали та інформацію в Україні або у компетентного органу іноземної держави (частина 4 статті 602 Кримінального процесуального кодексу України).
Дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за які його засуджено в Російській Федерації, також є кримінальним правопорушенням (злочином) згідно із законодавством України.
Відповідно до положень частини 1 статті 7 Кримінального кодексу України, громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з вимогам частини 1 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, відповідно до частини 3 статті 609 Кримінального процесуального кодексу України, розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.
Як встановлено судом в ході судового розгляду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, останнє місце проживання якого є селище міського типу Нова Водолага, Нововодолазького (нині Харківського) району, Харківської області, що підтверджується як анкетними даними, зазначеними у вироку Російської Федерації, заяві засудженого, так і довідкою Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 6.5-9444/6-20 від 25 вересня 2020 року (а. с. 8 14, 39, 44).
Засуджений ОСОБА_4 має бажання невідбуту частину покарання в подальшому відбувати в Україні, що підтверджується його письмовою заявою (а. с. 28, 44).
Відповідно до приписів частини 3 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, засудженому ОСОБА_4 слід визначити статті (частини статей) Закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку Російської Федерації.
У частині 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків:
- якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
- якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, за своїм характером покарання не повинно посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину.
При цьому суд, як це визначено у частині 3 статті 603 Кримінального процесуального кодексу України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Стаття 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за якою було засуджено ОСОБА_4 , передбачає кримінальну відповідальність за незаконне виготовлення, збут або пересилку наркотичних засобів або їх аналогів, а також незаконний збут або пересилку рослин, які у своєму складі містять наркотичні засоби або психотропні речовини, чи їх частини, у складі яких містяться наркотичні засоби чи психотропні речовини.
Частина перша передбачає відповідальність за незаконне виробництво, збут або пересилку наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, а також незаконний збут чи пересилку рослин які у своєму складі містять наркотичні засоби або психотропні речовини, чи їх частини, у складі яких містяться наркотичні засоби чи психотропні речовини, -
карається позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років з обмеженням волі на строк до одного року чи без такого.
Частина друга передбачає покарання за збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений:
а) у слідчому ізоляторі, виправній установі, адміністративній будівлі, споруді адміністративного значення, освітній організації, на спортивних об`єктах, залізничному, повітряному, морському, внутрішньому водному транспорті чи метрополітені, на території військової частини, у громадському транспорті або приміщеннях, які використовуються для розваг та дозвілля;
б) з використанням засобів масової інформації або електронних або інформаційно-телекомунікаційних мереж (в тому числі мережу «Інтернет»), -
карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років та штрафом у розмірі до п`ятисот тисяч рублів чи у розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до трьох років або без такого та з обмеженням волі на строк до одного року чи без такого.
Частина третя передбачає відповідальність за діяння,передбачені частинами першою чи другою цієї статті, якщо вони вчинені:
а) групою осіб за попередньою змовою;
б) у значному розмірі, -
караються позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років та штрафом у розмірі до п`ятисот тисяч рублів чи у розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до трьох років або без такого та з обмеженням волі на строк до двох років чи без такого.
Частиною четвертою передбачено відповідальність за діяння, передбачені частинами першою, другою чи третьою даної статті, вчинені:
а) організованою групою;
б) особою з використанням свого службового становища;
в) особою, яка досягла віку 18 років відносно неповнолітньої особи;
г) у великому розмірі, -
караються позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права займати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та штрафом у розмірі до одного мільйону рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.
Частиною п`ятою передбачено відповідальність за діяння, передбачені частинами першою, другою, третьою чи четвертою даної статті, вчинені в особливо великому розмірі, -
караються позбавленням волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та штрафом у розмірі до одного мільйону рублів чи у розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого чи довічним позбавленням волі.
Дана частина статті Кримінального кодексу Російської Федерації, за якою було засуджено ОСОБА_4 відповідає частині 3 статті 307 Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів в особливо великих розмірах, за що передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до двонадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Частина 3 статті 30 Кримінального кодексу Російської Федерації вказує на те, що ОСОБА_4 визнаний винуватим у закінченому замаху на вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, вчиненого групою осіб за попередньою змовою, у особливо великому розмірі, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, що відповідає частині 2 статті 15 Кримінального кодексу України.
Враховуючи вищевикладене слід дійти висновку, що вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року, можливо привести у відповідність до законодавства України, враховуючи, що частина 3 статті 30, частина 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає частині 2 статі 15, частині 3 статті 307 Кримінального кодексу України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
При цьому, суд враховує положення частини 3 статті 68 Кримінального кодексу України, якою передбачено, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, вимоги частини 3 статті 68 Кримінального кодексу України обмежують максимальний розмір покарання, який може бути призначений за незакінчений злочин. Ця норма має імперативний характер і тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках призначення покарання за замах на злочин.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
З урахуванням наведеного, при визначенні ОСОБА_4 за частиною 2 статі 15, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України строку покарання у виді позбавлення волі, суд, в силу приписів частини 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України дотримуючись тривалості призначеного покарання за таке діяння вироком суду Російської Федерації, з врахуванням частини 3 статті 68 Кримінального кодексу України визначає покарання ОСОБА_4 у виді (2/3 х 12 років) = 8 (восьми) років позбавлення волі.
Як вже зазначалось відповідальність за частиною 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років позбавлення волі, в той час як частина 3 статті 307 Кримінального кодексу України, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Отже, законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України.
Однак, приписами частини 1 статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення приписів пункту «d» частини 1 статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, при приведенні вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид обов`язкового додаткового покарання як конфіскація майна, з огляду на те, що судом іноземної держави додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не призначалось.
Таким чином, з урахуванням приписів частини 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, частини 3 статті 68, частини 2 статті 15, частини 3 статті 307 Кримінального кодексу України, пунктів «а», «с», «d» частини 1 статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року підлягає виконанню на території України із остаточно визначеним покаранням громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна.
З урахуванням положень пункту «с» частини 1 статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 10 травня 2018 року, зарахувавши у строк відбуття покарання час перебування ОСОБА_4 під вартою з 06 січня 2018 року до 09 травня 2018 року включно.
Приводячи вищезазначений вирок у відповідність з кримінальним законодавством України, згідно з вимогами частини 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд враховує, що призначене ОСОБА_4 покарання за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими нормами Кримінального кодексу України за вчинення аналогічних діянь.
Разом із тим, визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі викладеного, керуючись положеннями Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, статею 9 Конституції України, частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 68, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України, статтями 1, 31, 367, 369, 372, 375, 376, 392, 393, пунктом 2 частини 2 статті 395, статтями 532, 533, 535, 602, 603, 605, 606, 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за частиною 3 статті 30, частиною 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з відбуттям у виправній колонії суворого режиму привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що частина 3 статті 30, частина 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 10 травня 2018 року, відповідають частині 2 статті 15, частині 3 статті 307 Кримінального кодексу України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засудженим за частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України до 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вироку суду, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 10 травня 2018 року.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 06 січня 2018 року по 09 травня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати на оплату праці адвокатів за надання юридичної допомоги у зв`язку з їх участю у судовому процесі за призначенням необхідно стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави Російської Федерації у сумі 13200 (тринадцять тисяч двісті) рублів 00 копійок.

Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи діб з дня проголошення через Нововодолазький районний суд Харківської області. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1