ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/323/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
адвоката власника майна ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003287 від 06.11.2021 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
У січні 2022 року слідчий Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Дарницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :90:955:0020, із забороною проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці, зміну її цільового призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :90:955:0020).

Прокурор підтримав клопотання з викладених у його мовтивувальній частині підстав.
Представник володільця майна-адвокат ОСОБА_5 заперечував, вказав не необґрунтованість доводів клопотання, та відсутність складу кримінального правопорушення та потерпілого.
Заслухавши доводи прокурора та заперечення представника власника майна, дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).
Зокрема п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головногі управління Національної поліції у м. Києві розпочато кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань з №0003287 від 06.11.2021 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.
Досудовим розслідуваннявстановлено, що до слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшов рапорт старшого оперуповноваженого ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві, про те, що в ході відпрацювання території Дарницького району, було виявлено, що за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :90:955:0020, що невстановленими особами проводиться будівельні роботи, а саме: будівництво трьох поверхової будівлі.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухом майно, земельна ділянка площею 0,063 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :90:955:0020 належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 листопада 2021 року слідчим Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана ділянка була огороджена металевим парканом, на територію працівників поліції не допустили. Один з працівників, який виконував будівельні роботи, пояснив, що на вказаній території здійснюється будівництво комерційного нежитлового приміщення для ведення господарської діяльності ПФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

23 грудня 2021 року на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва, за участі спеціаліста було проведено огляд земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :90:955:0020.

Керівником ПФ «АНЖІО» () є ОСОБА_7 , який доводиться батьком ОСОБА_8 , власника земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :90:955:0020.

Під час досудового розслідування було отримано відповідь з Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, про те, що Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :90:955:0020.

Таким чином, у досудового слідства є підстави, що ПФ «АНЖІО» за адресою: м. Київ, вул. Садова, 59, діл. 39 з кадастровим номером :90:955:0020 здійснює самовільне будівництво будівлі для ведення господарської діяльності ПФ «АНЖІО», без документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт, чим порушує цільове призначення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані і мають міститись і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до диспозиції ст. 197-1 КК України передбачена відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.
Разом з цим, як видно із клопотання та долучених до нього документів, зокрема витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :90:955:0020, з цільовим призначенням для ведення садівництва, є ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки.

Також, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що приватним нотаріусом ОСОБА_9 на підставі довідки, серія та номер бн, видана 08.12.2021, видавник СТ «ЗОРЯ»; довідки про показники об`єкта нерухомості майна серія та номер 2409, виданий 13.12.2021, видавник ТОВ «Армовірбуд»; технічний паспорт, серія та номер: ТІ 01: НОМЕР_1 , виданий 15.12.2021, видавник: ЄДЕССБ, зареєстровано право приватної власності на садовий будинок, загальною площею 998,8 кв.м, житловою площею 676,7 кв.м, за адресою : АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 63137773 від 29.01.2022 15:13:43, приватний нотаріус ОСОБА_9 , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ).
При цьому, слідчим ні у клопотанні, ані прокурором у ході судового розгляду не зазначено особу, та кого саме визнано потерпілим чи цивільним позивачем, кому саме заподіяна значна шкода, з чого вона складається, у чому виражається.
Як видно із витягу про реєстрацію кримінального правопорушення кримінальне провадження порушено на підставі рапорту старшого оперуповноваженого ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві, про те, що в ході відпрацювання території Дарницького району, було виявлено проведення будівельних робіт, а саме: будівництво трьох поверхової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , але яке відношення він має до земельної ділянки на яку планується накласти арешт з клопотання жодним чином не зрозуміло.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із постанови слідчого від 23.12.2021 майно (земельна ділянка) на яке планується накласти арешт лише формально визнано речовим доказом. У цій постанові лише зазначені встановлені обставини по кримінальному правопорушенню, але не зазначено яким критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно, які обставини можуть підтвердити цей речовий доказ.
Разом з тим, слідчим не надано доказів того, що незастосування арешту майна може призвести до його пошкодження, псування, тощо, також слід враховувати, що майно відноситься до нерухомого майна, та приховати чи знищити останнє неможливо.
Відсутність арешту земельної ділянки не змінює місце зберігання речового доказу земельної ділянки, в розумінні ст. 100 КПК України, оскільки фізичні властивості земельних ділянок, як об`єкту матеріального світу, свідчать про неможливість їх зберігання, окрім як за місцем свого знаходження.
Докази, долучені до клопотання про арешт майна, окремо та у своїй сукупності не є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, також незрозумілим є мотив і мета арешту земельної ділянки.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, № 0003287 від 06.11.2021 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України підозру не оголошено нікому.
За таких обставин, власник майна, на яке слідчий має за мету накласти арешт є ОСОБА_6 , який на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні бере участь у статусі третьої особи, а тому у розрізі приписів п. 2 ст. 64-2 КПК України, з клопотанням про арешт може наділений правом звернення до суду із подібними клопотаннями лише прокурор, а не слідчий, як у даному випадку.
Згідно зі статтею 1 Протоколу №. 1 Європейської «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994 р., Series А № 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, п.п. 49-62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 р. у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п.п. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 р. у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A № 98).
Слідчий суддя, при оцінці доказів, керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом" (справа Ушаков та Ушакова проти України», Заява № 10705/12). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Проте, з матеріалів клопотання не вбачається беззаперечних доказів, які б підтвердили необхідність накласти арешт на земельну ділянку.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та у рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність прокурором необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, відповідність нерухомого майна на яке слідчий просив накласти арешт критеріям ст. 98 КПК України, що позбавлення права користування та проведення будівельних робіт є необхідним та співмирним для виконання завдань кримінального провадження, тому слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Керуючись ст.ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
У задоволені клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003287 від 06.11.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: