Кримінальне провадження № 1-кс/760/9610/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні, прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про застосування до підозрюваного:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тегеран Ісламської Республіки Іран, громадянина Ісламської Республіки Іран, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого (зі слів підозрюваного)
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000233 від 02.09.2021 за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

25.10.2021 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на два місяці.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 25.10.2021 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

Клопотання обґрунтовано наступним:

«Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000233, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.09.2021, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.08.2021, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 , виник злочинний умисел, направлений на заволодіння шляхом зловживання довірою та обману чужим майном ОСОБА_12 , з яким у них склалися дружні стосунки та довірливі відносини, під приводом продажу земельної ділянки останньому.
З цією метою, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.08.2021 ОСОБА_9 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин до свого злочинного умислу залучив ОСОБА_10 .
На виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майнеш шляхом зловживання довірою та обману під приводом продажу земельної ділянки ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.08.2021, вирішили укласти попередній договір з ознаками фіктивності між ТОВ «Арт Центр» в особі представника ОСОБА_10 та громадянином Республіки Іран ОСОБА_12 , на продаж останньому земельної ділянки загальною площею 1,3425 га за кадастровим номером: :04:002:0020. Власником даної земельної ділянки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 279275852 є ОСОБА_14 , яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та не мала на меті продаж земельної ділянки.
Водночас ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , продовжуючи злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та обману, розуміючи, що земельна ділянка загальною площею 1,3425 га за кадастровим номером: :04:002:0020 не належить ТОВ "Арт центр" та не продається, а також те, що продати іноземцю ОСОБА_12 вказану ділянку за законом неможливо, оскільки усвідомлювали положення ст. 130 Земельного кодексу України, згідно якого іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення, з метою введення ОСОБА_12 в оману, підготували попередній договір від 07.08.2021 між ТОВ «Арт Центр» в особі представника ОСОБА_10 та гр. Республіки Іран ОСОБА_12 , предметом якого згідно п. 1.1 ТОВ «Арт Центр» зобов`язується в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «Арт Центр» зобов`язується продати ОСОБА_12 земельну ділянку загальною площею 1,3425 га за кадастровим номером: :04:002:0020.
При цьому, з метою заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 в попередньому договорі вказали ціну земельної ділянки загальною площею 1,3425 га за кадастровим номером: :04:002:0020, яка склала 5 226 000 гривень 00 копійок, що в еквіваленті складає 195 000 доларів США. Для забезпечення реалізації своїх намірів вони зазначили в договорі, що до підписання Договору, в рахунок належних за Основним договором платежів, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі Предмету договору та забезпечення виконання зобов`язань за попереднім договором щодо укладення договору купівлі-продажу Предмету договору у строки встановлені у п. 1.2., тобто не пізніше 07.10.2021, а також на підтвердження своєї платіжної спроможності ОСОБА_12 сплачує, а ТОВ «Арт Центр» в особі ОСОБА_10 отримує до підписання цього Договору забезпечувальний платіж у розмірі 3 216 000,00 грн. (три мільйони двісті шістнадцять тисяч гривень) 00 копійок, що в еквіваленті складає 120 000,00 дол. США (сто двадцять тисяч доларів США) 00 центів за "середнім курсом" валютного аукціону з продажу долара у м. Києві. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний зі ОСОБА_12 платіж за Основним договором.
07.08.2021 з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_12 у сумі 120 000 доларів США, шляхом зловживання довірою та обману останнього, ОСОБА_9 організував зустріч у приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_3 , де були присутні окрім нього ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 . Під час вказаної зустрічі ОСОБА_10 надав підписаний ним попередній договір від 07.08.2021 ОСОБА_12 , який не розуміючи злочинних намірів щодо заволодіння його грошовими коштами у сумі 120 000,00 дол. США під приводом продажу йому земельної ділянки, підписав попередній договір від 07.08.2021, згідно якого ТОВ «Арт Центр» та ОСОБА_12 зобов`язуються в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «Арт Центр» зобов`язується продати ОСОБА_12 земельну ділянку загальною площею 1,3425 га за кадастровим номером: :04:002:0020 та передав грошові кошти у сумі 120 000 доларів США ОСОБА_18 , а останній підписався на попередньому договорі від 07.08.2021 в якості свідка.
Відповідно до п. 4.1. ОСОБА_12 передав, а ТОВ «Арт Центр» в особі ОСОБА_10 отримав до підписання цього Договору забезпечувальний платіж у розмірі 3 216 000,00 грн. (три мільйони двісті шістнадцять тисяч гривень) 00 копійок, що в еквіваленті складає 120 000,00 дол. США (сто двадцять тисяч доларів США) 00 центів.
Відповідно до п. 1.2. за домовленістю сторін укладення, підписання та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься не пізніше 07.10.2021 року у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса.
Відповідно до п. 4.3. у випадку невиконання цього договору ТОВ «Арт Центр» в особі ОСОБА_10 , зобов`язується повернути ОСОБА_12 протягом 7 (робочих) днів з дати встановленої п. 1.2 цього договору суму, вказану у пункті 4.1 цього Договору.
В той же час, ОСОБА_12 , підтримуючи дружні стосунки та довірливі відносини з громадянином Ісламської Республіки Іран ОСОБА_11 , надав останньому довіреність НРМ- 028199 на купівлю будь-якої земельної ділянки, площею не менше 1,34 га, яка розташована в селі Тарасівна Фастівського району Київської області, за ціну та на умовах йому відомих.
Станом на 07.10.2021 року, основний договір між ТОВ «Арт Центр» та ОСОБА_12 не було укладено.
Станом на 19.10.2021 року, відповідно до п. 4.3. (у випадку невиконання договору ТОВ «Арт Центр» в особі ОСОБА_10 , зобов`язується повернути ОСОБА_12 протягом 7 (робочих) днів з дати встановленої п. 1.2, тобто 07.10.2021, суму в розмірі 120 000 доларів США), умови договору не було виконано та грошові кошти ОСОБА_12 не повернуто.
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
23 жовтня 2021 року органом досудового розслідування за погодженням з прокурором, в порядку ст. 278 КПК України, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Тегеран Ісламської Республіки Іран, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину Ісламської Республіки Іран, повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою та обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Вищевказані обставини у своїй сукупності дають підстави підозрювати громадянина України ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і підтверджуються наступними матеріалами кримінального провадження:
- рапортом оперативного підрозділу про виявлення кримінального правопорушення;
- протоколами допиту потерпілого ОСОБА_19 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;
- протоколом огляду предмету (мобільного телефону);
- протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;
- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Враховуючи викладене, а також вагомість зібраних органом досудового розслідування доказів, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_11 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у органа досудового розслідування є обґрунтована підозра вважати, що ОСОБА_16 діючи з метою перешкоджання процесу збирання доказів у кримінальному провадженні, уникнення кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин у вчиненні якого він підозрюється, невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, може переховуватись від органу досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків,, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом. Дані обставини вказують на наявність ризиків забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачені п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК У країни,/які вимагають обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу.
Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам (відповідно до ст. 177 КПК України):
1. Переховуватися від органів досудового слідства та/або суду.
Встановлено, що ОСОБА_16 є громадянином іноземної держави, має фінансову та фізичну можливість на будь-якій стадії кримінального провадження перетнути кордон України та переховатися від органів досудового слідства та суду.
2. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_16 на даний час має доступ до документів, які мають значення у кримінальному провадженні. Основними доказами у кримінальному провадженні є документи, частина з яких на даний час залишається не вилученою і перебуває як у віданні підозрюваних так і інших установ і організацій до яких планується звертатись з тимчасовим доступом з метою їх вилучення.
3. Незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.
Більшість осіб, що можуть бути свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні є особами, що особисто знайомі з ОСОБА_16 , їх неправомірні дії нерозривно пов`язані між собою. Встановлення об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення, окрім дослідження й аналізу документів, можливе лише шляхом проведення допитів осіб, в тому числі й тих, що мали відношення до вчинення вказаного злочину.
Таким чином, у органу досудового розслідування є достатньо даних вважати, що використовуючи свій вплив, ОСОБА_16 має можливість впливати на свідків та інших осіб у цьому кримінальному провадженні з метою розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення від кримінальної відповідальності.
4. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Існує вірогідність того, що ОСОБА_16 використовуючи своє матеріальне становище та соціальні зв`язки може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом вчинення кримінальних правопорушень, що можуть містити ознаки шахрайства, здійснювати підкуп свідків, інших осіб тощо.
Крім іншого, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених вище, сторона обвинувачення також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини, наявність у підозрюваного постійного місця роботи та майновий стан.
Таким чином, у кримінальному провадженні існують ризики забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вимагають обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу.»

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги, викладені у клопотанні, просив його задовольнити, вказуючи, що ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується зібраними у провадженні доказами.

Захисники підозрюваного, як і він сам, заперечували проти задоволення клопотання, просили відмовити у задоволенні клопотання з підстав необґрунтованості пред`явленої підозри та відсутності перебачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) ризиків.

Зміст наданих усно заперечень переважно співпадає тими, що надані стороною захисту у письмовому вигляді, згідно з якими, зокрема:

« ОСОБА_16 не має жодного стосунку до організації процесу купівлі-продажу земельної ділянки, підготовки документів та проведення розрахунків між сторонами. Відомостей, які б підтверджували зворотне, орган досудового розслідування не надав. Натомість варто зазначити, що ОСОБА_16 дійсно знайомий та раніше підтримував товариські відносини із ОСОБА_12 . Проте, останній за час їх дружби часто зловживав гостинністю та допомогою ОСОБА_5 . Потерпілий тривалий період часу з моменту приїзду в Україну проживав у помешканні ОСОБА_5 , користувався його автомобілем та під різними приводами позичав у підозрюваного значні суми коштів. При цьому, ОСОБА_12 обіцяв розрахуватися після отримання грошового переказу з Ірану, що і відбувалося. Проте після повернення попереднього боргу, ОСОБА_12 через деякий час знову позичав у ОСОБА_5 ще більші суми коштів.
Під час проведення вказаної негласної слідчої дії ОСОБА_12 намагався спровокувати ОСОБА_5 визнати свою причетність до начебто обману потерпілого та заволодіння його грошовими коштами. Усвідомлюючи всю абсурдність таких звинувачень, ОСОБА_16 відверто був здивований претензіям колишнього друга та послідовно протягом всієї розмови відкидав будь-які звинувачення у отриманні від потерпілого коштів та у причетності до начебто його обману.
Звертаємо увагу, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що зустріч для оформлення основного договору купівлі-продажу земельної ділянки відбулася. 21 жовтня 2021 року до нотаріуса прибули ОСОБА_21 , ОСОБА_12 з довіреною особою, на яку мали оформити право власності на земельну ділянку, а також власник земельної ділянки. Пурголям ОСОБА_22 присутнім на вказаній зустрічі не був. У зв`язку з односторонньою відмовою ОСОБА_12 від укладення договору, укладення угоди не відбулося. Заслуговує на увагу той факт, що за умовами попереднього договору, а саме п. 4.2., у випадку невиконання цього договору Стороною-2 ( ОСОБА_12 ), сума, вказана у пункті 4.1 цього договору Стороні-2 не повертається і залишається у Сторони-1.
Тож будь-які претензії сторін щодо попереднього та основного договору мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Проте, ОСОБА_12 обрав шлях введення в оману (а можливо і підкупу) правоохоронних органів щодо створення образу потерпілого внаслідок шахрайських дій. При цьому, на думку підозрюваного та захисників, працівниками СБ України та прокуратури Київської області у ході розслідування кримінального провадження № 0000233 від 02.09.2021 року було вчинено злочини, про які ОСОБА_16 повідомив Державне бюро розслідувань, подавши 26.10.2021 року заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 та 372 КК України (копія заяви додається).
В цілому, клопотання та додані матеріали не містять переконливих відомостей, що ОСОБА_16 будь-яким чином причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Не зазначено, яку роль він виконував та в чому проявилися його злочинні дії по відношенню до потерпілого. Всі аргументи слідчого є виключно його припущеннями, не відповідають дійсним обставинам, та не підтверджуються наявними у слідства матеріалами.
Клопотання про застосування до підозрюваного, містить посилання на обґрунтування ризиків передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Проте, сторона захисту стверджує, що жоден ризик не містить обґрунтування його реальності, а містить лише формальні мотивування без підтвердження останніх.
Стосовно ризику переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави.
Для того, щоб ця обставина мала реальний характер прокурор та орган досудового розслідування повинні довести наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні й соціальні зв`язки, схильність до частих змін місця проживання тощо. Ризик втечі не виникає лише за наявності у особи громадянства іншої держави чи закордонного паспорту.
Небезпека переховування підозрюваного не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»),
Станом на сьогодні, ОСОБА_16 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, та у разі доведення вини йому може бути призначено реальне покарання. Однак, усвідомлюючи можливе взяття під варту за результатами розгляду клопотання, підозрюваний добровільно та без будь-якого виклику у призначений час та місце з`явився до слідчого судді для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу. Вказане свідчить про належну процесуальну поведінку. Крім того, підозрюваний готовий надати всю необхідну інформацію та сприяти слідству й суду з метою встановлення істини у справі.
Вірогідність знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення є абсурдним, виходячи з того, що у кримінальному провадженні за місцем проживання підозрюваного було проведено обшук, за результатами якого речей і документів, які мають значення для кримінального провадження віднайдено та вилучено не було. Натомість, документи та речі, про які йде мова у клопотанні відомо, що перебувають у сторін угоди, а також у нотаріуса, але аж ніяк не у ОСОБА_5 .
Ризик незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні та його обґрунтування також є безпідставними. Слідчий зазначає, що встановлення об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення, окрім дослідження й аналізу документів, можливе лише шляхом проведення допитів осіб, в тому числі й тих, що мали відношення до вчинення вказаного злочину. У той же час, з часу проведення обшуків до сьогодні, в період, коли слідчі дії з підозрюваними можуть надати слідству необхідну неузгоджену інформацію, жодного допиту підозрюваного не відбулося. Звісно, слідчому набагато легше буде проводити допит підозрюваного в умовах слідчого ізолятора.
Не наведено слідчим належного обґрунтування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, слідчий посилається лише на матеріальний стан підозрюваного та невідомо які соціальні зв`язки для такого перешкоджання. Документальних матеріалів, які б містили відомості, що підозрюваний здійснює чи збирається здійснювати підкуп свідків та інших осіб, до клопотання не долучено.
Пурголям ОСОБА_22 протягом останніх 13 років проживає на території України, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей. Підозрюваний має зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_1 ) та фактично постійно проживає у місті Києві за адресою: АДРЕСА_2 . Судимості у підозрюваного відсутні. Серед своїх співвітчизників, на відміну від потерпілого, ОСОБА_16 має сталу репутацію порядної людини, яка не має проблем із законом.
Все перелічене свідчить, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні, документально підтверджені дані про те, що щодо підозрюваного наразі наявний хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України».

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 вказаної статті покладає обов`язок на слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_18 від 23.10.2021 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Суд ураховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд ураховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваної винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України підтверджується зібраними, під час досудового розслідуваннями в кримінальному провадженні доказами та іншими матеріалами в їх сукупності, зокрема:

- рапортом оперативного підрозділу про виявлення кримінального правопорушення;

- протоколами допиту потерпілого ОСОБА_19 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;

- протоколом огляду предмету (мобільного телефону);

- протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що згідно вимог чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки його застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Закон покладає на сторону обвинувачення обов`язок довести як наявність обґрунтованої підозри, так і наявність ризиків невиконання підозрюваним, зокрема, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Звертаючись з клопотанням слідчий вказав на наявність у даному випадку ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, прокурор фактично посилається лише на тяжкість покарання. Між тим, указану обставину суд не може оцінювати в якості ризику, оскільки така обставина повинна бути оцінена судом лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

Тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, так, в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України» (заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція ЄСПЛ свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Іншим доводом на обґрунтування зазначеного ризику прокурором зазначено те, що ОСОБА_16 є громадянином іноземної держави, має фінансову та фізичну можливість на будь-якій стадії кримінального провадження перетнути кордон України та переховатися від органів досудового слідства та суду.

Проте такі доводи також не можуть бути прийняті до уваги як такі, як беззаперечно свідчать про наявність ризику переховування.

При цьому слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_16 протягом останніх 13 років проживає на території України, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей. Підозрюваний має зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_1 ) та фактично постійно проживає у місті Києві за адресою: АДРЕСА_2 . Судимості у підозрюваного відсутні. Серед своїх співвітчизників, має добру репутацію, що підтверджували присутні у судовому засіданні, зокрема консул посольства Ірану.

В обґрунтування ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не наведено які саме речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення може знищити, сховати або спотворити підозрюваний. Не підтверджений такий довід і будь-якими доказами.

Разом з тим, оскільки суд вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то погоджується з існуванням підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Так, вбачається, що більшість осіб, що можуть бути свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні є особами, що особисто знайомі з ОСОБА_16 . Встановлення об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення, окрім дослідження й аналізу документів, можливе лише шляхом проведення допитів осіб, в тому числі й тих, що мали відношення до вчинення вказаного злочину. Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами органу досудового розслідування про наявність підстав вважати, що використовуючи свій вплив, ОСОБА_16 має можливість впливати на свідків та інших осіб у цьому кримінальному провадженні з метою розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення від кримінальної відповідальності.

Водночас, слідчий суддя наголошує, що ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і встановлено вичерпний перелік випадків можливості застосування такого заходу.

Тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У судовому засіданні було встановлено, що наразі існують докази, які можуть свідчити про вчинення підозрюваним інкримінованого правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких.

На думку суду, наведені прокурором обставини та докази на їх підтвердження свідчать про доведеність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованого злочину, як і обставини, передбаченої п. 2, тобто існування ризиків. Але як клопотання, так і пояснення прокурора надані в судовому засіданні, не містять конкретних доводів та обґрунтованого мотивування того, що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановлених у судовому засіданні ризиків, тобто обов`язкового елементу для вирішенні питання застосування запобіжного заходу, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором у судовому засіданні не доведено ризик того, що підозрюваний ОСОБА_16 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Достатніх доказів на доведення вказаного ризику стороною обвинувачення не надано.

Разом з тим, встановлено, що підозрюваний 13 років проживає на території України, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, судимостей не має, співвітчизниками характеризується позитивно. Отже, на думку суду, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки.

У судовому засіданні підозрюваний висловив надію на найскоріше вирішення даної ситуації та обіцяв сприяти органам досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя вважає наявні ризики, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не співрозмірними застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що прокурор у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає, зокрема, відомості про обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу з посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Проте надані стороною обвинувачення матеріали доказів, які обґрунтовують недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не містять.

Слідчий суддя бере до уваги правову позицію, викладену у п.п. 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 800/331/16 (800/13/16) (провадження № 11-256заі20) за змістом якої:

«ЄСПЛ нагадав, що поняття «свавілля» в контексті статті 5 Конвенції певною мірою варіюється залежно від виду відповідного утримання під вартою. Один із загальних принципів, встановлених у прецедентній практиці, полягає в тому, що затримання вважатиметься «свавільним» у тих випадках, коли, незважаючи на дотримання положень національного законодавства, з боку влади спостерігався елемент недобросовісності або обману.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ за пунктом 3 статті 5 Конвенції збереження обґрунтованої підозри є обов`язковою умовою для обґрунтованості будь-якого продовження утримання під вартою; однак зі сплином певного часу цього вже недостатньо: Суд повинен встановити (І) чи продовжували інші підстави, на які посилалися судові органи, виправдовувати позбавлення волі та (ІІ), якщо такі підстави були «релевантними» і «достатніми», чи виявляли національні органи влади «особливу обачність» під час здійснення розгляду. Вимога до суду надати відповідні та достатні підстави для затримання на додаток до збереження обґрунтованої підозри застосовується вже в момент прийняття першого рішення про взяття під варту тобто «негайно» після арешту. Обґрунтування будь-якого терміну утримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо продемонстровано владою. Вирішуючи питання про те, слід звільнити чи затримати особу, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні способи забезпечення її явки до суду.
Далі, вирішуючи питання про порушення статті 5 Конвенції з урахуванням наведених вище правових висновків, ЄСПЛ, зокрема, взяв до уваги те, що національні суди, обґрунтовуючи утримання заявників під вартою, просто відтворювали або послалися на доводи слідчих. Незважаючи на те, що заявники заперечували вчинення будь-якого злочину і вказували на відсутність будь-яких відповідних доказів у зв`язку із цим, суди не обґрунтували жодних мотивів, чому підозра була обґрунтованою.
Також ЄСПЛ зауважив на поверховості розгляду інших важливих аспектів справ заявників. Зокрема, у справах деяких заявників національні суди в основному спиралися на серйозність пред`явлених заявникам звинувачень і використовували шаблонні доводи, не звертаючись до конкретних фактів і не розглядаючи альтернативні запобіжні заходи. Суди не обгрунтувала ніяких додаткових обставин і не розглянули жодного з конкретних аргументів, висунутих заявниками, які оскаржували їх утримання під вартою, незважаючи на те, що ці аргументи не здавалися несуттєвими або легковажним.
У результаті ЄСПЛ констатував порушення щодо заявників статті 5 Конвенції, і наведені вище обставини щодо неналежного, необ`єктивного, поверхневого вирішення судами питань про застосування до них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою були серед основних підстав для такого висновку».

Також, у п.п. 92, 93, 97, 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2021 у справі № 800/23/17 (800/182/16) (провадження № 11-383заі20) зверталась увага на те, що:

«Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь в кримінальному процесі, забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.
Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Відсилання до ризиків, визначених статтею 177 КПК України, а також посилання на врахування слідчим суддею, зокрема, віку, стану здоров`я підозрюваного тощо, здійснено без зазначення того, про які конкретно докази йдеться.
Сумлінне виконання слідчим суддею покладених на нього обов`язків має привести до захисту порушених прав затриманої особи та покарання винних службових осіб, які допустили порушення закону під час затримання».

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали клопотання та доводи сторін, на переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_5 наразі є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 179 КПК України визначено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

З урахуванням зазначених ризиків у кримінальному провадженні, обставин кримінального правопорушення та даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя вважає, що на даний час для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків, є достатнім застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наступних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом та вимогою, залежно від стадії кримінального провадження;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ( ОСОБА_12 ), підозрюваними ( ОСОБА_9 йовичем та ОСОБА_10 ), свідками ( ОСОБА_14 , ОСОБА_23 ) в даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити підозрюваному ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

З огляду на викладене, беручи до уваги наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання разом зі своєю родиною, враховуючи положення ч. 4 ст. 194 КПК України, вважаю, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , необхідно задовольнити частково, обравши запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 176-179, ст.ст. 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, тобто по 21.12.2021 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом та вимогою, залежно від стадії кримінального провадження;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ( ОСОБА_12 ), підозрюваними ( ОСОБА_9 йовичем та ОСОБА_10 ), свідками ( ОСОБА_14 , ОСОБА_23 ) в даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні, прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 .

Строк дії ухвали до 21.12.2021 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1