ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/492/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

розглянувши 21 грудня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження (справа №607/21744/21) за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 р.,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 , погодженого прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_13 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовжено строк тримання під вартою останньому до 23 год. 59 хв. 15 січня 2022 року.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження наявні відповідні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою, зокрема, наявні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні з огляду на те, що він підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищенаведеним ризикам.

В апеляційних скаргах:

- захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки повний текст ухвали був оголошений 06 грудня 2021 р., а тому апеляційна скарга подана з пропущенням строку з поважних причин; скасувати ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02 грудня 2021 р. про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В разі застосування застави просить визначити заставу в розмірі, наближеному до мінімального.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені в клопотанні слідчого ризики не зменшились або з`явились нові, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 .

Зазначає, що відповідно до Мінімальних стандартів правил ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 1985 р., тримання неповнолітнього під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу та за можливості замінюється іншими альтернативними заходами. Таким альтернативним запобіжним заходом може бути застава у мінімальному розмірі, з врахуванням віку підозрюваного, тяжкості покарання та положень ст. 102 КК України.

Вказує на порушення права підозрюваного на свободу і особисту недоторканість, визначеного п. с ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Наголошує на тому, що, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України та того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливого тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням сексуального та фізичного насильства відносно малолітньої особи, слідчим суддею не було визначено розмір застави.

Стверджує, що застосування сексуального насильства не надає права слідчому не визначати розмір застави, а фізичне насильство відповідно до повідомлення про підозру від 25.07.2021 його підзахисному не інкримінується.

Звертає увагу на відсутність будь-яких загроз суспільних інтересів, а в разі задоволення апеляційної скарги буде повністю дотримано баланс інтересів сторін в кримінальному провадженні;

- захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки повний текст ухвали був оголошений 06 грудня 2021 р., а тому апеляційна скарга подана з пропущенням строку з поважних причин; скасувати ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02 грудня 2021 р. про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та обрати йому інший запобіжний захід, в тому числі застава у розмірі, наближеному до мінімального.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною і такою, що підлягає до скасування. Зокрема вказує, що її підзахисний добровільно з`явився на виклик органів досудового розслідування, що підтверджено матеріалами справи, а тому доводи слідчого про його ухилення від явки в правоохоронні органи є безпідставними.

Стверджує, що ОСОБА_7 ніяким чином не може впливати на показання свідків та потерпілої у даній справі, оскільки ці особи були допитані з участю законних представників та із застосуванням відеозапису.

Наголошує на тому, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає разом з матір`ю, братами та сестрою, відвідує навчальний заклад.

Зазначає, що згідно рішення Європейського суду з прав людини Бельозоров проти Росії та України, тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження.

Звертає увагу на те, що суд не позбавлений можливості застосувати додаткові запобіжні заходи, передбачені ст. 194 КПК України.

Вказує, що відповідно ст. 492 КПК України до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосуватись до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливого тяжкого злочину за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним ст. 177 КПК України.

Посилається на те, що досудове розслідування по даній справі завершено, про що свідчить повідомлення слідчого від 24.11.2021.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисників на підтримку поданих апеляційних скарг з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів апеляційних скарг, перевіривши судове рішення в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення суду підлягає поновленню як пропущений з поважних причин, а апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Так, положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

У випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Оголошення «скороченого» тексту ухвали слідчого судді є поважною причиною для поновлення апеляційного строку (ВС/ОП ККС № 461/1434/18 від 27.05.2019).

Враховуючи те, що 02 грудня 2021 була оголошена резолютивна частина ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 р., а повний текст 06 грудня 2021 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження захисниками ОСОБА_14 та ОСОБА_11 був пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосуватись до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливого тяжкого злочину за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним ст. 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, групою слідчих з числа слідчих слідчого управління ГУНП в Тернопільській області та слідчих СВ ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000202 від 25 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 липня 2021 року близько 19.00 год. у ОСОБА_7 , який перебував на березі ставка, що розташований на околиці с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вчинення дій сексуального характеру, ОСОБА_7 , 24 липня 2021 року близько 19:00 год., перебуваючи на березі ставка, що розташований на околиці с. Настасів Тернопільської області, скориставшись безпорадним станом потерпілої, яка від спожитого алкоголю сп`яніла та знепритомніла, переніс останню до урвища, що розташоване неподалік вищевказаного ставка, де, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, положив ОСОБА_15 на траву зняв, з неї одяг та спідню білизну, після чого, проти волі останньої, здійснив із нею статевий акт. Таким чином, на думку слідчого, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України зґвалтування, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

25 липня 2021 року о 16.00 год. відповідно до ст. 278 КПК України повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 , у зв`язку із його переховуванням вручено за місцем проживання останнього його батькові ОСОБА_16

26 липня 2021 року об 11 год. 04 хв. повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення вручено наручно ОСОБА_7 , що з`явився до органу досудового розслідування.

27 липня 2021 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня, 17 вересня 2021, 08 листопада 2021 року продовжено до 25 вересня, 15 листопада, 07 грудня 2021 року відповідно.

26 листопада 2021 року старший слідчий - криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 за погодженням з прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_13 звернувся з клопотанням про продовження відносного підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області своєю ухвалою від 02 грудня 2021 року задовольнив.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, вищенаведені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий суддя встановив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яка йому була оголошена 26 липня 2021 р., є обґрунтованою, підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, а саме: протоколом огляду місця події від 25 липня 2021 року; протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_15 від 29 липня 2021 року; витягом КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР з медичної картки №5880 стаціонарного хворого; протоколом допиту свідків ОСОБА_17 , від 06 серпня 2021 року та 13 серпня 2021 року, ОСОБА_18 від 13 серпня 2021 року, ОСОБА_19 від 03 серпня 2021 року та 25 липня 2021 року, ОСОБА_20 від 25 липня 2021 року, ОСОБА_21 від 03 серпня 2021 року та 25 липня 2021 року; повідомленням генерального директора /головного лікаря/ КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР № 720-01/35 від 27 липня 2021 року щодо діагнозу ОСОБА_15 .

Обставини та факти, інформація, яка міститься в зазначених доказах, підтверджують існування у справі безпосереднього зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальним правопорушенням, у якому він підозрюється, що в своїй сукупності є достатнім для продовження дії запобіжного заходу. Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину, є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

На думку колегії суддів також існує і наявність ризиків, про які у своєму клопотанні зазначав слідчий, а в ухвалі слідчий суддя, оскільки ОСОБА_7 , розуміючи наслідки, які спричиненні його діями, і відповідно міру покарання, яку він може понести у зв`язку з цим, а саме позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява №33977/96 від 26 липня 2001 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» (заява №14379/88 від 26.01.1993 р.) Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також колегія суддів враховує, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі, зможе незаконно впливати на малолітню потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, так як вказані особи йому відомі, він знає їхні місця проживання, тому може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

При цьому колегія суддів враховує те, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , враховуючи особу підозрюваного, беззаперечно вказують на їх існування.

Відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_7 під вартою, чи були б підставою для застосування відносно нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даний час відсутні. Зокрема, будь-яких переконливих та відповідних доказів того, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.

Таким чином, продовжуючи строк тримання під вартою, слідчий суддя, оцінивши обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, та врахувавши при цьому характеризуючі дані підозрюваного, обґрунтованість повідомленої йому підозри, переконливість наявних ризиків, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, дійшов вірного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти вище викладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання підозрюваному міри запобіжного заходу та продовжують існувати, прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте захисниками в апеляційній скарзі та у судовому засіданні не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які свідчать про зменшення або відсутність ризиків.

Крім того, в ході апеляційної перевірки матеріалів провадження судом апеляційної інстанції не встановлено тих беззаперечних стримуючих факторів, котрі переконливо забезпечили б належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження його права на свободу.

До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав підозрюваного, а саме ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на що посилається захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, чи істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до думки, що доводи апеляційних скарг захисників є непереконливими. Слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою без визначення застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Строк на апеляційне оскарження захисникам ОСОБА_8 та ОСОБА_11 поновити.

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 р., якою підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3