ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6650/17
провадження № 1-кп/753/234/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" вересня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

основних присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

запасної присяжної ОСОБА_6 ,

при секретарі ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003900 за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_12 .

Головуючим у судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_12 .

Прокурор, думку якого підтримав представник потерпілого, вважав за необхідне продовжити термін дії запобіжного заходу обвинуваченим, посилаючись на те, що підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, а ризики, встановлені раніше, продовжують існувати та не зменшились, а тому більш м`які запобіжні заходи будуть неефективними.
Сторона захисту та обвинувачений категорично заперечували проти продовження строку тримання під вартою.

Захисники - адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_10 категорично заперечували проти продовження запобіжного заходу без визначення застави. Звертали увагу, що прокурором не наведено жодного доказу на підтвердження існування заявлених ризиків. Просили врахувати, що доказів вини ОСОБА_12 в інкримінованих злочинах - немає. Вказували на порушення граничного терміну застосованого запобіжного заходу, передбаченого ст. 197 КПК України.

Обвинувачений підтримав думку захисників та заявив клопотання щодо зміни застосованого запобіжного заходу. Просив врахувати, що він вже відбув покарання, яке може бути призначене судом. Пояснив, що він не причетний до вчинення інкримінованих злочинів, жодна особа не постраждала, він прибув на територію України самостійно та добровільно, одружений, має 4 дітей, 2 з яких є неповнолітніми, має авторитет не тільки на території України, а й за кордоном. Звертав увагу на погрішення стану здоров`я. Вказав, що його тримання під вартою обумовлено виключно бажанням військової прокуратури заволодіти його майном, про що свідчить накладення численних арештів. Просив суд в разі продовження тримання його під вартою ухвалити рішення про переведння його до Київського СІЗО та визначити розмір застави.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, головуючий виходить з наступного.

Не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, в даному конкретному випадку підозра ОСОБА_12 у вчиненні тяжких злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких, є небезпідставною, про що свідчить спрямування обвинувального акту до суду.

Більш того, виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігач, що особа про яку йдеться могла вчинити правопорушення.
Також, на даній стадії вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх належності, достовірності і допустимості, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, для прийняття рішення щодо визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, не допускається, оскільки відповідне рішення ухвалюється судом в нарадчій кімнаті при винесенні вироку чи ухвали про закриття провадження чи застосування примусових заходів медичного характеру.
При цьому, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, та не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризику втечі, встановив, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого,наявність ще і інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
З урахуванням даних про особу ОСОБА_12 , який хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, на виклики до суду не з`являвся, а також те, що останньому, який перебуває в статусі обвинуваченого знову повідомлено про підозру, суд вважає що ризик ухилення ОСОБА_12 від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним. При цьому дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого не надано.
На даний час продовжується з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, і тому можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків продовжує існувати, що свідчить про можливість перешкодити виконанню завдань кримінального провадження.
При цьому суд погоджується з твердженням сторони захисту про те, що зі сплином часу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дещо знижуються, про те, на думку суду, наведені ризики продовжують існувати і є реальними, і тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.
Крім того, стороною обвинувачення неодноразово подавались документи, що підтверджують проведення відповідних фахових оглядів ОСОБА_12 , і висновки лікарів не містять даних щодо загрози життю та здоров`ю обвинуваченого та відомостей про безумовну неможливість тримання обвнуваченого під вартою за станом здоров`я.
Також, враховуючи високу суспільну небезпечність інкримінованих злочинів, що виявляється в посяганні на встановлений лад різного спектру суспільних відносин та складну форму співучасті,суд не вбачає порушення розумних строків при розгляді даного кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на те, що у кримінальному провадженні, що перебуває на розгляді у Києво-Святошинському суді Київської області, ОСОБА_12 визначено альтернативний запобіжний захід заставу, як на підставу обов`язку суду визначити розмір застави, є неспроможними, оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на прийняття рішення з вказаного питання у даному кримінальному провадженні.
Наявність в обвинуваченого громадянств кількох країн, а також паспорт на інше прізвище, з врахуванням наявності широкого кола тісних дружніх та ділових зв`язків в тому числі і за межами України, майновий стан обвинуваченого, на думку суду свідчить по підвищений ризик переховування від суду.

При цьому приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому судом не береться до уваги позиція останнього, який свої вини не визнає, як така, що не має значення при вирішення вказаного питання, крім того, заперечення своєї винуватості є правом обвинуваченого як обраної позиції захисту та не може вважатись обставиною, яка негативно впливає на будь-які рішення, що може ухвалити суд.

При цьому розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).
На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є непоправні наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, що інкримінуються обвинуваченим, об`єктом яких є різноманітний спектр суспільних відносин, що охороняються кримінальним законом.
З урахуванням викладеного суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не виходить за межі розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Також, враховуючи високу суспільну небезпечність інкримінованих злочинів, що виявляється в посяганні на встановлений лад різного спектру охоронюваних суспільних відносин та складну форму співучасті,суд не вбачає порушення розумних строків при розгляді даного кримінального провадження.

При цьому посилання сторони захисту на незаконність утримання обвинуваченого в умовах Ізолятору тимчасового тримання, як на підставу зміни запобіжного заходу, є неспроможними, оскільки до компетенції суду не належить вирішення питання щодо місця утримання особи під вартою, крім того в даному кримінальному провадженні до ОСОБА_12 заходи безпеки, у зв`язку із якими він і утримується в умовах ІТТ, не застосовувались і тому даний склад суду позбавлений можливості вирішувати питання щодо правомірності застосування таких заходів до обвинуваченого.

Також, враховуючи те, що згідно положень ст. 72 КК України існує зарахування у співвідношенні одного дня позбавлення волі попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі суд вважає, що продовження запобіжного ув`язнення не виконує фактично завчасного виконання вироку (рішення Томазі проти Франції).

Також суд не вбачає порушення граничного строку тримання під вартою, передбаченого ч. 3 ст. 197 КПК України, оскільки положеннями вказаної частини статті встановлено сукупний строк тримання під вартою під час досудового розслідування, а не судового розгляду.

Вирішуючи питання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховуючи те, що останній обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із необхідністю застосування насильства, і тому не визначає розмір застави.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 05 листопада 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий