Справа №127/891/21
Провадження №1-кп/127/49/21
УХВАЛА

20 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000349 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, п. п. 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000349 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, п. п. 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 06.11.2021 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання в якому просив суд продовжити запобіжний захід обвинуваченому, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, ризики, передбачені КПК України, які існували на час досудового розслідування не зникли, обставини не змінилися.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не довів наявність ризиків, передбачених КПК України. Захисник просив суд змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

При вирішенні питання про продовження терміну дії обраного обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Також суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.
Обвинуваченому ОСОБА_7 під час досудового розслідування слідчим суддею обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, жодного доказу про зникнення цих ризиків суду не надано, судовий розгляд ще не закінчено, тому на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.
ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, в період непогашеної судимості, за який в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк або довічне позбавлення волі. Таким чином, суд переконаний, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За таких обставин, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, оскільки підстав для його скасування або зміни не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 20.10.2021 року до 18.12.2021 року включно.
Ухвала діє шістдесят днів та може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Судді :