ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/819/91/22 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2022 року про відмову в арешті майна,

ВСТАНОВИЛА:

Сектором дізнання Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002234, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 185 КК України.

Старший дізнавач сектора дізнання Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, із забороною відчуження та розпорядження, на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме:
-квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

-приміщення № 11, № 11 А із торгівельно-готельного комплексу літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_2 ;

-садовий будинок, господарські споруди та земельну ділянку розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_3 орієнтовною площею 0,0606 га в садовому товаристві «Експрес», розташованого за межами населених пунктів на території Раденської сільської ради Олешківського району Херсонської області, з підстав того, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в задоволенні вищевказаного клопотання слідчого було відмовлено.
Не погодившись ухвалою суду прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на майно, як про те зазначено в клопотанні дізнавача.
Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Зокрема, апелянт вказує на те, що судом не взято до уваги те, що вищевказане майно цілком відповідає критеріям ст. 98 КПК України та в рамках вказаного кримінального провадження визнане речовими доказами.
Також, на думку апелянта, слідчий суддя допустив незастосування заходу забезпечення у виді арешту на майно, відносно якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно містить на собі сліди кримінального правопорушення, а саме може бути використано як доказ мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та представника потерпілої на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ, щодо порушень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження; збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

-може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Вищевказані вимоги КПК України слідчим суддею при розгляді клопотання дотримано в повному обсязі.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0002234 встановлено, що до Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що 09.12.2021 року близько 03 години ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , погрожував вбивством заявниці.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що до Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що 09.12.2021 року близько 03 години 30 хвилин, ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу здійснив крадіжку грошових коштів.

24.12 2021 року від потерпілої ОСОБА_9 надійшло клопотання про накладення арешту на майно, на яке просить накласти арешт дізнавач.

Постановою старшого дізнавача сектора дізнання Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_8 , вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом І частини другої статті 170 цього Кодексу), можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу), розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірнісгь обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів провадження, санкції ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 185 КК України не передбачають спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру, в рамках даного кримінального провадження про підозру нікому не повідомлено, цивільний позов не заявлений, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.

Крім того, неспроможними є і доводи апеляційної скарги, щодо суттєвої доказової значимості майна про арешт якого склопоче дізнавач, оскільки, як клопотання дізнавача, так і апеляційна скарга прокурора не містить достатніх обґрунтувань того, яким саме критеріям визначеним КПК, як речового доказу, відповідає вказане майно та за яких підстав, з урахуванням завдань арешту майна, у дізнавача існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що саме це майно є доказом вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 185 КК України.

Зважаючи на викладене оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а отже підстав для її скасування колегія судді не вбачає.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які стали б безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення колегія судді не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 404, 405, 407,419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002234, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: