Провадження № 11-кп/4820/264/22
Справа № 678/932/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2022 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002293,
в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою продовжено термін тримання під вартою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого за п.п. 3, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України,
на період судового провадження, але не більше, ніж на два місяці з дня оголошення ухвали, тобто до 03 березня 2022 року, включно.
В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу на менш суворий відмовлено.
Продовжуючи дію запобіжного заходу, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що враховуючи відомості про особу обвинуваченого, а також, особливу суспільну небезпеку інкримінованих йому кримінальних правопорушень, слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки наявність ризиків на підставі яких, такий запобіжний захід було обрано не відпала. Будь-яких доказів на спростування таких висновків суду не надано.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Посилається на те, що зазначені прокурором у клопотанні про продовження запобіжного заходу ризики, не обґрунтовані і не підтвердженні жодним доказом.
Суд не врахував, що обвинувачений в минулому спроб уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування не вчиняв.
Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, то останній був неодноразово судом допитаний і надані свідчення підтверджуються з`явленням обвинуваченого із зізнанням.
Звертає увагу, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, з моменту затримання жодного кримінального або адміністративного правопорушення не вчинив, що свідчить про його добросовісність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення такої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Закінчити розгляд кримінального провадження до спливу строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 не виявилось можливим, тому прокурор звернувся із клопотанням про продовження дії даного запобіжного заходу.
Подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховування від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі; незаконний вплив на свідків та потерпілих, оскільки основні свідки є знайомими обвинуваченого; продовження вчинення іншого кримінального правопорушення.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
При вирішенні ж питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, ризики, на підставі яких обрано такий запобіжний захід, продовжують існувати.
Тому, суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.
Доводи захисника на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду; незаконний вплив на свідків та потерпілих; продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, жодним чином не підтверджені, є безпідставними.

Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Окрім того, апеляційний суд не бере до уваги посилання захисника на добросовісність обвинуваченого, оскільки вказана обставина сама по собі не може бути підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2021 року про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою до 03 березня 2021 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4