Постанова

Іменем України
21 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 755/6362/20
провадження № 51-1190км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002054

від 15 березня 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Сальково Гайворонського району Кіровоградської області, жителя

АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України такого, що судимості не мав,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року

ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання

з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.
Київський апеляційний суд 03 грудня 2020 року скасував згаданий вирок районного суду в частині призначеного покарання і звільнення від його відбування

з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 цього Кодексу у виді позбавлення волі

на строк 3 роки. В іншій частині вирок суду залишив без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.
15 березня 2020 року близько 04:45 ОСОБА_7 , зустрівшись зі своїм знайомим ОСОБА_8 в районі Дарницької площі у м. Києві, попросив останнього підвезти його на АДРЕСА_2 . Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_7 направився до АДРЕСА_3 , де біля під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_4 у нього

виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане

з проникненням у житло.
Дочекавшись, поки хтось із мешканців будинку вийде на вулицю, ОСОБА_7 зайшов до зазначеного під`їзду та, відкривши за допомогою заздалегідь підготовленого предмета типу «відмичка» двері квартири АДРЕСА_5 , проник до неї. Після цього

ОСОБА_7 таємно заволодів майном, яке належить ОСОБА_9 , загальною вартістю 20 053,83 грн, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений у касаційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок апеляційного суду щодо нього в частині призначеного покарання та звільнити від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
При цьому засуджений посилається на неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, призначення йому надміру суворого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Вважає, що суд апеляційної інстанції

не врахував повною мірою конкретних обставин справи, усіх даних про особу засудженого, а також того, що всі викрадені речі були повернуті потерпілій.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, вважав оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.
Захисник підтримав касаційну скаргу засудженого та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи засудженого про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та можливість його звільнення

від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є безпідставними.
Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне

й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку
про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який працює,

неодружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,

на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується

за місцем проживання і роботи, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся.

Крім того, суд зважив на те, що цивільного позову у справі не заявлено, викрадені речі повернуто потерпілій.
Також місцевий суд узяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставину, що пом`якшує покарання, якою визнав щире каяття.
При цьому, зваживши на наведене й усі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і

на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, дійшов переконання про безпідставність застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, скасував зазначене рішення в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування і призначив винному покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_7

не судимий згідно зі ст. 89 КК України; висновки суду про те, що він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, не підтверджуються доказами, оскільки за місцем реєстрації ОСОБА_7 не проживає, а характеристика з місця проживання відсутня; довідка ж ТОВ «Адепт-Буд» свідчить лише про те, що він працює в товаристві на посаді монтажника залізобетонних конструкцій.
Крім того, суд апеляційної інстанції зважив на обставини вчинення кримінального правопорушення, з яких убачається, що воно було сплановане, на що вказує наявність у ОСОБА_7 знарядь для зламу замків, рукавичок, а також спеціальних навичок. Апеляційний суд звернув увагу і на те, що злочин було викрито і потерпілій повернуто викрадене майно лише завдяки сумлінній роботі працівників поліції.
З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Викладені в касаційній скарзі засудженого доводи щодо необхідності зміни ухваленого вироку шляхом застосування положень ст. 75 КК України

не спростовують правильності визначеної судом форми відбування покарання та були враховані під час постановлення вказаного судового рішення.
Саме покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з реальним його відбуванням відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим і сприятиме перевихованню ОСОБА_7 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7

без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3