Справа № 616/346/18
Провадження по справі №1-кп/635/460/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , продовжують існувати, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт або особисте зобов`язання. В обґрунтування клопотання зазначив, що знаходиться під вартою тривалий час, однак прокурором не надано доказів на підтвердження вчинення ним інкримінованих злочинів, також прокурором не доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з наступного.
Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому запобіжний захід відносно ОСОБА_6 продовжувався, останній раз ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2021 року.
Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 07 жовтня 2021 року.
Вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Аналізуючи зазначені стороною обвинувачення ризики, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, який класифікується як особливо тяжкий злочин, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, який класифікується як тяжкий, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 10 років, враховує фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме: умисного заподіяння смерті іншій людині шляхом нанесення близько шести ударів стільцем в область голови, умисного знищення майна, вчиненого шляхом підпалу, та вважає, що вказані обставини в сукупності вказують на підвищену суспільну небезпечність як самих діянь так і особи обвинуваченого.
Колегія суддів також враховує, що у обвинуваченого немає родини та утриманців, постійного місця роботи, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що саме внаслідок підвищеної суспільної небезпечності дій обвинуваченого у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Отже, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України, продовжує існувати.
У зв`язку з задоволенням клопотання прокурора про додатковий допит свідка ОСОБА_8 колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, - незаконного впливу на свідка.

З огляду на дані, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 1990 року за ч.4 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України ( 1960 року); вироком Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 1994 року за ч.3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 143, ч. 2 ст. 142, ст. 42, ст. 43 КК України (1960 року); вироком Московського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2003року за ч.3 ст. 187 КК України; вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2013 року за ст. 15 ч.2, ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 22 серпня 2016 року, колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про наявність ризику продовження ОСОБА_6 своєї злочинної діяльності та вчинення ним інших кримінальних правопорушень, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжують існувати, суд не приймає, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність його причетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, а відтак і відсутності підстав для його тримання під вартою, то вони колегією суддів не приймаються, оскільки питання чи винен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення вирішується судом за наслідками судового розгляду при ухваленні вироку.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінують обвинуваченому, вік та стан його здоров`я, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, його репутацію, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати, а їх доведеність об`єктивно вбачається із системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, а отже запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даній стадії процесу в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України.
Отже, запобіжний захід у вигляді триманні під вартою на даній стадії процесу в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого є недостатніми, щоб забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 22 листопада 2021 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3