Справа № 173/1245/21
Номер провадження 1-кп/173/60/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
підготовчого судового засідання

11 лютого 2022 р.

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області

У складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання кримінального провадження № 0000015 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь АР Крим, громадянина України, українця, працюючого на філії «ВГМК» АТ «ОГХК» електромонтером-лінійником, з вищою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов затверджений обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 14 червня 2021 року між прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 за ч.1 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили суд затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості.

Заслухавши думку всіх учасників процесу щодо можливості затвердження вказаної угоди, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови в затвердженні угоди, з наступних підстав.

Згідно угоди про визнання винуватості від 14 червня 2021 року, укладеної між підозрюваноим ОСОБА_4 і прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст.309 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим терміном 1 (один) рік та з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Сторони вважають, що таке покарання відповідає особі підозрюваного та буде достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Згідно зі ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Крім цього, частиною першою ст. 472 КПК України, передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні наступних даних, зокрема: сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Однак, суд приходить до висновку, що умови вказаної угоди суперечать вимогам закону, оскільки ч. 1 ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.п.1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінально покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання, щодо відповідності виду та розміру покарання, запропонованого в угоді, обставинам скоєного та особі обвинуваченого, суд констатує, що запропонований сторонами в угоді вид покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, не відповідає вищевикладеним положенням Кримінального закону, що регламентує призначення покарання.

Вказане виходить з розміру особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, загальною масою у перерахунку на суху речовину 35,9088 грама, який було вилучено у ОСОБА_4 .

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені ст. 76 цього Кодексу наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, суд доходить до висновку про те, що прокурором під час укладення угоди про визнання винуватості не були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України, оскільки в угоді про визнання винуватості не в повній мірі враховано тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , який є кримінальним правопорушенням у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Узгоджена в угоді міра покарання, не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого. Крім того, умови угоди суперечать загальним засадам призначення покарання, меті покарання та не відповідають суспільним інтересам, що позбавляє суд ухвалити законний та обґрунтований вирок за наслідками угоди.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 5 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 року «Про практику розгляду судами справ про звільнення особи від кримінальної відповідальності», згідно з якими щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює бажання виправити ситуацію, відшкодовує заподіяну злочином шкоду.

Приймаючи рішення про застосування вимог ст. 75 КК України при укладанні угоди та погодженні на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_4 прокурор фактично не навів переконливих доводів про можливість виправлення підозрюваного без відбування покарання.

Отже, призначення такого покарання, на думку суду, суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

При цьому, на даній стадії розгляду провадження, суд не надає оцінку доведеності винуватості особи, а виходить виключно зі змісту обвинувачення.

Крім того, вказуючи в угоді про визнання винуватості термін іспитового строку 1 рік, на який обвинуваченого необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням, сторони угоди не врахували, що відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються лише судом, а отже тривалість іспитового строку не може бути предметом домовленостей під час укладання угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження.

Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що умови угоди про визнання винуватості суперечать як вимогам Кримінально кодексу України так і Кримінальному процесуальному кодексу України, а тому не відповідають інтересам суспільства, що згідно п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови в затвердженні угоди, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 14 червня 2021 року укладеної між прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

Оскільки угоду в даному кримінальному провадженні було досягнуто під час досудового розслідування, тому суд, відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, вважає за доцільне повернути обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 75 КК України, ст. ст. 314, 468, 470, 472, 474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 14 червня 2021 року, укладеної між прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Повернути кримінальне провадження прокурору Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1