Справа № 297/1503/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.12.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/948/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 серпня 2020 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком на 100 (сто) годин.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку за таких обставин.

13 квітня 2020 року приблизно о 22 годині ОСОБА_6 , знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс один удар правою рукою затиснутою в кулак в обличчя потерпілому ОСОБА_8 , спричинивши йому легке тілесне ушкодження, без короткочасного розладу здоров`я, у вигляді рани правої підочної ділянки обличчя.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, вказує на те, що обвинуваченому призначено занадто суворе покарання. Посилається на те, що судом при призначенні покарання наведено три пом`якшуючі обставини за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, вину повністю визнав, до кримінальної відповідальності раніше не притягався, та судом не встановлені обтяжуючі покарання обставини. Стверджує, що зі сторони потерпілого претензій до обвинуваченого не заявлено. Зазначає, що ОСОБА_6 працює неофіційно на будівельних роботах, а тому відбуття громадських робіт унеможливить та суттєво порушить його право на працю, так як працювати він не зможе і буде звільнений, і як внаслідок не матиме заробітку. Просить вирок змінити : призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів, що становить 510 грн.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор вказує на те, що судом при призначенні покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його характер та ступінь суспільної небезпеки, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Стверджує, що Берегівським районним судом обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання в межах санкції відповідної статті КК України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Берегівського районного суду від 04.08.2020 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та потерпілого береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду справи вказаним особам направлено відповідно до вимог законодавства; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки такі не подавали; апеляційним судом обов`язковість їх явки на розгляд кримінального провадження не визнавалась; розгляд справи в суді першої інстанції відбувався у спрощеному порядку, про що також не заперечували обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_7 та потерпілий, подавши відповідну заяву, що в свою чергу також свідчить про їх небажання брати участь у розгляді справи.
Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у нанесенні потерпілому ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, без короткочасного розладу здоров`я, сторонами кримінального провадження, і зокрема стороною захисту в апеляційній скарзі, не оспорюється, тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що розгляд справи за згодою сторін кримінального провадження відбувся у порядку спрощеного провадження відповідно до ст. ст. 382, 383 КПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги наведених вище норм кримінального закону були дотримані, і при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги те, що передбачене ч. 1 ст. 125 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 раніше не судимий, офіційно не працює, не одружений; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, вперше притягується до кримінальної відповідальності; обставин, які б обтяжували ОСОБА_6 покарання судом не встановлено.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, яке на переконання апеляційного суду відповідає як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зокрема й до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, про призначення якого просить сторона захисту.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що зі сторони потерпілого претензій не заявлено, - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 працює неофіційно на будівельних роботах, а тому відбуття громадських робіт унеможливить та суттєво порушить його право на працю, так як працювати він не зможе і буде звільнений, і як внаслідок не матиме заробітку.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги й те, що ОСОБА_6 не є особою, якій відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України неможливо призначити покарання у виді громадських робіт, а відповідно до ч. 2 цієї статті громадські роботи встановлюються на строк від 60 до 240 годин і відбуваються не більш як чотири години на день. Разом із тим, апеляційний суд також бере до уваги те, що стороною захисту не надано доказів, які б із достовірністю підтверджували факт того, що ОСОБА_6 неофіційно працює на будівельних роботах, що унеможливлює відбуття ним призначеного покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Берегівського районного суду від 04.08.2020 щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: