В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2022 м. Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження за № 0002786, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2021 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тюмень, Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 18.04.1994 Білоцерківським міським судом за ст. 81 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі; 2) 11.07.1994 Білоцерківським міським судом за ст. 17 ч. 1, ст. 215-3 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 1 рік, штрафом 170 грн.; 3) 24.12.1997 Білоцерківським міським судом за ст. 143 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі; 4) 07.08.2003 Білоцерківським міськрайонним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 309 ч. 1, 357 ч. 3 КК України до 2 років позбавлення волі; 5) 03.11.2005 Білоцерківським міськрайонним судом за ст. ст. 309 ч. 2, 263 ч. 1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 6) 02.06.2008 Білоцерківським міськрайонним судом за ст. ст. 263 ч. 1, 309 ч. 2, 185 ч. 2, 199 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі; 7) 14.08.2008 Білоцерківським міськрайонним судом за 186 ч. 2 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 8)29.12.2008 Фастівським міським судом за ст. 321 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 9) 27.01.2009 Рокитнянським районним судом Київської області за ст. 263 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 10) 26.05.2009 Білоцерківським міськрайонним судом за ст. ст. 204 ч. 2, 216 ч. 2, 227, 358 ч. 2,3, 70 ч. 4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 11) 19.02.2013 Білоцерківським міськрайонним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 309 ч. 2, 263 ч. 1, 357 ч. З КК України до 4 років позбавлення волі; 12)05.04.2013 Білоцерківським міськрайонним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. З, 186 ч. 2, 309 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 13) 22.08.2017 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; 14)20.09.2021 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту; 15) 30.09.2021 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 6 місяців арешту,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

Статтею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту - Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до списку №1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. N 770 (далі по тексту - Перелік), тобто і метадон, включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається для використання у медичний практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону.

Таким чином, Закон допускає наступні випадки законного обігу наркотичних речовин, включених до таблиці 2 Переліку: використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст.19 Закону); діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст.20 Закону); використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст.23 Закону).

Однак, 11.11.2021 близько 16-25 год. ОСОБА_3 , будучи раніше судимим 20.09.2021 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту та 30.09.2021 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 6 місяців арешту, посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону населення, всупереч вищевказаних положень Закону, знаходячись по вул. Некрасова в м. Біла Церква, Київської області поблизу будинку № 80 незаконно придбав-знайшов поліетиленовий згорток заповнений кристалічною речовиною білого кольору, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон).

Маючи в минулому досвід вживання наркотичних засобів, в тому числі й метадону (фенадону) ОСОБА_3 визначив за зовнішнім виглядом, що вказана речовина є наркотичною, після чого помістив придбаний згорток із наркотичним засобом до правої кишені своєї кофти та почав незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту.

Того ж дня, близько 16-27 год. ОСОБА_3 , перебуваючи по вул. Некрасова в м. Біла Церква, Київської області, поблизу будинку № 80 був зупинений працівниками поліції з метою з`ясування у останнього наявності заборонених в обігу речовин. В подальшому, під час особистого обшуку ОСОБА_3 з правої кишені кофти, в яку був одягнений останній, виявлено та вилучено згорток із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) в речовині становить 0,076 г, який ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів і охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у висунутому звинуваченні визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, показавши, що 11.11.2021 близько 16-25 год. в м. Біла Церква Київської області по вул. Некрасова, 80, він знайшов поліетиленовий згорток заповнений речовиною білого кольору, він відразу зрозумів, що то наркотичний засіб, оскільки має досвід вживання. Помістив його до правої кишені своєї кофти, відійшов десь на метрів 10 і, у цьому ж місці, був зупинений працівниками поліції з метою з`ясування наявності у нього заборонених в обігу речовин. Маса речовини становить 0.076г.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння кримінальних правопорушень, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2021 ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК УКраїни до 3 місяців арешту. Відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2021, який був змінений ухвалою Київського апеляційного суду від 25.11.2021, ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до 6 місяців арешту.

Таким чином у даній справі встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення протягом року після засудження за цією статтею.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.
Суд при призначенні покарання визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Щире каяття окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17 від 02.11.2021.
Як було встановлено у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 засуджує свою поведінку, щиро жалкує про вчинене, що об`єктивно підтверджує його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він неодноразово судимий, шістнадцятий раз притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації і проживання, за місцем проживання останній зарекомендував себе негативно, неодружений, не має утриманців, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від наркотичного засобу з 1991 року, у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, має хворобливий стан здоров`я.

Судом враховується і незначний проміжок часу з дня звільнення з місць позбавлення волі, і до дня вчинення нових кримінальних правопорушень, що на думку суду свідчить про свідоме нехтування обвинуваченим правилами, встановленими в суспільстві в частині заборони незаконного обігу наркотичних засобів та про його стійку антисоціальну спрямованість та вперте небажання стати на шлях виправлення.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості злочину, обставини злочину, особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, його відношення до вчиненого, який просить суворо не карати, приходить до висновку що ОСОБА_3 представляє небезпеку для суспільства, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_3 буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі у нижній межі санкції, передбаченої ч. 2 ст. 309 КК України.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст.69-1КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання. Суд вважає, що застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципам законності та справедливості покарання, а отже звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та встановлення іспитового строку не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього.

Призначення ОСОБА_3 більш суворого покарання буде явно несправедливим через суворість, враховуючи його відношення до вчиненого, обставини, які пом`якшують покарання.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року за сукупністю вироків, відповідно до положень статті 71 КК України, покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При визначенні покарання за правилами, передбаченими у статті 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, при цьому, відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Відповідно до пп. «а» п.1 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають один день арешту.

Судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2021 ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2021, який змінений ухвалою Київського апеляційного суду від 25.11.2021 ОСОБА_3 засуджений до покарання у виді 6 місяців арешту.

11.11.2021 ОСОБА_3 вчинив новий злочин, який є предметом розгляду даного кримінального провадження.

З 12.11.2021 ОСОБА_3 затриманий та відбуває покарання у виді арешту за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2021, зміненим ухвалою Київського апеляційного суду від 25.11.2021, яким на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2021, більш суворим покаранням за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2021, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Таким чином, на час ухвалення вироку у даному провадженні, невідбута частина покарання за вказаним вироком від 30.09.2021 становить 3 місяці 22 дні арешту.

Суд дійшов висновку, відповідно до положень статті 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді арешту за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2021 та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання з урахуванням правил складання покарань, визначених ч. 1 ст. 72 КК України, у виді позбавлення волі.

У даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 запобіжні заходи, у тому числі й тримання під вартою не застосовувались.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати у даному провадженні, які пов`язані із залученням експерта у розмірі 1 372,96 грн необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Питання речових доказів у даному кримінальному провадженні вирішуватимуться в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2021, зміненим ухвалою Київського апеляційного суду від 25.11.2021, та відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 рахувати з 12.11.2021.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні у розмірі 1372.96 грн. (одна тисяча триста сімдесят дві гривні 96 коп.).Речовий доказ по справі, а саме:паперовий конверт «Київський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр міністерства внутрішніх справ» в середині якого знаходиться кристалоподібна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон) масою 0.076 г та сильодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол) масою 0.078 г, який згідно квитанції № 1480/2021 від 26.11.2021 зберігається в камері зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_6