У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 542/1070/21 провадження № 1-кп/542/133/21

24 грудня 2021 року смт. Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новосанжарського районного суду Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2020 за № 0000208 по обвинуваченню: ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України,

в с т а н о в и в :
1. Короткий опис провадження.
05.07.2021 до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшов вказаний обвинувальний акт.

06.07.2021 ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області обвинувальний акт прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

09.07.2021 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області:

- змінено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 340500 грн. та застосовано до нього, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово;

- продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 25.05.2021 на два місяці;

- продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 - запобіжний захід, застосований ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25.05.2021 у виді домашнього арешту із забороною відлучатися з місця проживання цілодобово, строком дії на 2 місяці.

02.09.2021 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області:

-продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби, з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України;

-продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України;

-продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

29.10.2021 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області:

-продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби, з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України;

-продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України;

-продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

12.11.2021 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

2.Короткий виклад поданих клопотань та позицій сторін провадження у судовому засіданні.
2.1. В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії виконання покладених на нього обов`язків на 2 місяці.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

У клопотанні також вказував, що 28.01.2021 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням запобіжного заходу у вигляді застави розміром 673393,00 грн.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30.04.2021 розмір застави зменшено до 45 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 102150, 00 грн. та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено відповідні обов`язки. Вказана сума грошових коштів як застава за ОСОБА_4 була внесена і він звільнений з-під варти.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25.05.2021 продовжено строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді від 30.04.2021, на 2 місяці, тобто до 25.07.2021.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02.09.2021 та від 29.10.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії покладених обов`язків.

У своєму клопотанні прокурор також посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, та наявність обставин, які враховувалися при застосуванні даного запобіжного заходу, що є підставою для продовження строку покладених обов`язків.

Зазначив про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж застава, оскільки не зменшилися та продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню.

У судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання, пояснення надав аналогічні, викладеним у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_7 судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаного клопотання в частині встановлення обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає та зареєстрований обвинувачений ОСОБА_4 без дозволу суду. В обгрунтування своєї позиції обвинувачений, зокрема, зазначив, що протягом усього часу застосування щодо нього запобіжного заходу, він належнм чином виконував покладекні на нього обов`язки, а необхідність виїзду за межі населеного пункту обумовлена необхідністю працевлаштування у м. Дніпро. Вказав, що він має можливість працевлаштуватися на підприємство, що розташоване у м. Дніпро, однак виїхати туди з метою працевлаштування та подальшої роботи не має можливості з огляду на встановлення щодо нього обов`язку не відлучатися з населеного пункту, де він проживає та зареєстрований.

2.2. В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під домашнім арештом із забороною відлучатися з місця проживання цілодобово, на 2 місяці, з продовженням строку дії покладених обов`язків.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

28.01.2021 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави розміром 673393,00 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 24.06.2021, ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави в частині визначення розміру застави скасовано та визначено розмір застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 340500,00 грн.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.07.2021 обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 340500 грн. та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово.

29.10.2021 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Прокурор вказував, що підставою продовження обвинуваченому ОСОБА_5 цілодобового домашнього арешту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та продовження існування обставин, які враховувалися під час застосування вказаного запобіжного заходу.

Разом з тим, прокурор у своєму клопотанні посилався також на неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання, пояснення надав аналогічні, викладеним у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив змінити щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у період доби з 22:00 год до 06:00 год наступної доби. Вказував, що за адресою перебування під домашнім арештом він проживає один, а його сім`я- дружина та донька проживають окремо. Зазначав, що з метою задоволення його потреб, зокрема, потреб у їжі, а також враховуючи необхідність отримання поштових відправлень, що замовляються з метою виконання робіт по ремонту автомобілів, є необхідність відлучатися з місця проживання. Проте, в умовах домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово це є неможливим.

Його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію обвинуваченого. Також просив пом`якшити застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід з огляду на належне виконання покладених на нього обов`язків, а також враховуючи те, що в умовах цілодобововго домашнього арешту обвинувачений позбавлений можливості повноцінного спілкування з родиною.

2.3. В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під домашнім арештом із забороною залишати житло у період доби з 22:00 год до 06:00 год наступної доби, на 2 місяці, з продовженням строку дії покладених обов`язків.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

28.01.2021 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, на ОСОБА_6 покладено обов`язки.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02.09.2021 застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби, з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України;

29.10.2021 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби, з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України;

У своєму клопотанні прокурор також посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, що є підставою для застосування запобіжного заходу та продовження строку покладених обов`язків, а також на наявність обставин, які враховувалися при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Зазначив, про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не зменшилися та продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню.

У судовому засіданні прокурор надав пояснення аналогічні, викладеним у клопотанні, підтримав вказане клопотання повністю.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення вказаного клопотання, вважали його необгрунтованим, посилались на належне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Захисник, зокрема, зазначив, що прокурором не доведено наявність ризиків, на які він посилається, обгрунтовуючи застосування запобіжного заходу.

3. Обґрунтування позиції суду, мотиви прийняття відповідних рішень, релевантні джерела права та висновки за результатами розгляду клопотань.
Дослідивши подані клопотання та документи, додані до них, заслухавши доводи учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

3.1. Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії покладених обов`язків, суд зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2021 року було застосовано запобіжний захід та продовжено строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який закінчується 27 грудня 2021 року.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Враховуючи викладене та виходячи з того, що продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, здійснюється в порядку, передбаченому ст. 199 КПК, суд має право продовжити строк дії відповідних обов`язків лише у разі, якщо прокурор доведе, що заявлені ним ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше застосування таких обов`язків.

Слід зазначити, що судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в силу положень частини другої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_4 наразі перебуває у статусі обвинуваченого і оцінку обґрунтованості підозри щодо нього раніше надавали слідчі судді в межах здійснення судового контролю.

З огляду на зміст поданого прокурором клопотання, суд має встановити, чи продовжують існувати заявлені ним ризики, а саме:

-переховування від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, на що вказує його обізнаність про покарання, яке йому загрожує і вказує на те, що він може свідомо з цього приводу уникати відповідальності за скоєння ним кримінальних правопорушень;

-незаконний вплив на інших обвинувачених, потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на його користь, що унеможливить якісне проведення судового розгляду, оскільки йому відоме їхнє проживання;

-вчинення іншого кримінального правопорушення,

-перешкоджаня кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи наявність заявлених ризиків, суд виходить з таких міркувань.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, судом встановлена актуальність існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, що обумовлює необхідність продовження строку дії покладених на нього обов`язків, спрямованих на мінімізацію такого ризику.

Разом з тим, суд враховує те, що у зв`язку з тривалістю дії застосованого запобіжного заходу рівень ймовірності реалізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дещо зменшується.
Незважаючи на вказане, суд робить висновок, що досі існує об`єктивна можливість здійснення обвинуваченим певних дій, направлених на переховування від суду. Вона обумовлюється тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.
Після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту обвинувачений ОСОБА_4 дізнався про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків, показання яких підтверджують його вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений ОСОБА_4 обізнаний як з їх персональними даними, так і зі змістом наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони ОСОБА_4 на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, а також, враховуючи, що обвинувачений перебуває на свободі, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

При цьому, суд не знаходить підстав для висновку щодо існування інших ризиків, заявлених прокурором у клопотанні. Наведені у клопотанні твердження прокурора, на думку суду, мають абстрактний характер і являють собою нічим не підтверджені припущення. Більше того, прокурором всупереч положенням частини п`ятої статті 132, частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України не надано доказів, які б підтверджували, що інші ризики взагалі існують і не зменшилися.

Враховуючи, що ризики передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що продовження дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, відповідає меті застосування запобіжних заходів, передбаченій частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків та виправдовує подальше їх застосування. Тобто покладення на обвинуваченого вказаних обов`язків необхідне для забезпечення дієвості запобіжного заходу та запобігання існуючим ризикам.

При цьому, суд уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження запобіжного заходу потребує більшого обґрунтування тих ризиків, на які посилається сторона обвинувачення і що прокурор повинен надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте вже надані прокурором доводи існуючих ризиків були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу. З того моменту минув значний час, проте доведені ризики дозволяють суду прийти до висновку, що існуючий запобіжний захід цілком відповідає встановленим ризикам та особі обвинуваченого.
Водночас, суд звертає увагу на те, що сумлінне виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього ухвалою суду обов`язків ніяким чином не свідчить про те, що ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, перестали існувати. Разом з тим, стороною захисту не наведено будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що такі ризики наразі не існують.
Разом з тим, належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 не може бути підставою для зміни чи скасування покладених на обвинуваченого обов`язків з огляду на те, що ризик у кримінальному провадженні як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому, та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і є метою застосування запобіжного заходу.
Таким чином, оскільки наразі продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені при застосуванні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, і протилежного стороною захисту не доведено, наразі відсутня можливість запобігти цим ризикам внаслідок зміни обсягу обов`язків.
Відтак, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до суду;

-не відлучатися із населеного пункту АДРЕСА_1 , в якому він проживає та зареєстрований без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З огляду на положення частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, покладені на обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з внесенням застави, суд вважає за необхідне продовжити на дві місяці.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які були встановлені при застосуванні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд приходить до висновку про те, що наразі відсутня можливість запобігти цим ризикам внаслідок зменшення обсягу додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України та покладених на нього судом, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід є пропорційним, а покладені на нього обов`язки не становлять надмірний тягар, а також не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Інших доводів на спростування обставин чи мотивів заявленого прокурорм клопотання стороною захисту наведено не було.

Водночас, оцінюючи доводи сторони захисту в частині скасування обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає та зареєстрований обвинувачений ОСОБА_4 без дозволу суду, суд зазначає наступне.

За змістом положень ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Суд зазначає, що принцип змагальності, як загальна засада кримінального провадження, передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. При цьому сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, суд констатує, що обвинуваченим не підтверджено належними доказами його доводи стосовно намірів працевлаштування на підприємстві, що розташоване у іншому населеному пункті- м. Дніпро.

Приймаючи до уваги зазначене, а також враховуючи підстави, на які посилався обвинувачений обгрунтовуючи необхідність скасування обов`язку щодо заборони виїзду за межі населеного пункту, беручи до уваги відсутність доказів працевлаштування у іншому населеному пункті, а відтак- і відсутність підстав для виїзду туди, суд оцінює заявлене клопотання як необгрунтоване та передчасне.

Водночас, стаття 43 Конституції України регламентує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Оцінюючи доводи обвинуваченого щодо неможливості, з огляду на заборону виїзду за межі населеного пункту, вчинити дії щодо працевлаштування на роботу у іншому населеному пункті, суд вважає за необхідннне роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 його право звернутися до суду із клопотанням про надання дозволу відлучитися із населеного пункту, в якому він проживає та зареєстрований із обгрунтуванням мети, часового проміжку та населеного пункту, в який має намір відлучитися.

3.2. Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово з продовженням строку дії покладених обов`язків, суд зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2021 року було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який закінчується 27 грудня 2021 року.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

2) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слід зазначити, що судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в силу положень частини другої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_5 наразі перебуває у статусі обвинуваченого і оцінку обґрунтованості підозри щодо нього раніше надавали слідчі судді в межах здійснення судового контролю.

Прокурором в обґрунтування клопотання зазначено про існування таких ризиків:

-переховування від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, на що вказує його обізнаність про покарання, яке йому загрожує і вказує на те, що він може свідомо з цього приводу уникати відповідальності за скоєння ним кримінальних правопорушень;

-незаконний вплив на інших обвинувачених, потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на його користь, що унеможливить якісне проведення судового розгляду, оскільки йому відоме їхнє проживання;

-вчинення іншого кримінального правопорушення,

-перешкоджаня кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи наявність заявлених ризиків, суд виходить з таких міркувань.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що інкриміновані ОСОБА_5 злочини, передбачені ч. 5 ст. 185 КК України, є особливо тяжкими кримінальними правопорушеннями, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, судом встановлена актуальність існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, що обумовлює необхідність застосування запобіжного заходу.

Разом з тим, суд враховує те, що у зв`язку з тривалістю дії застосованого запобіжного заходу рівень ймовірності реалізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дещо зменшується.
Незважаючи на вказане, суд робить висновок, що досі існує об`єктивна можливість здійснення обвинуваченим певних дій, направлених на переховування від суду. Вона обумовлюється тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.
Після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту обвинувачений ОСОБА_5 дізнався про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків, показання яких підтверджують його вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений ОСОБА_5 обізнаний як з їх персональними даними, так і зі змістом наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони ОСОБА_5 на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Разом з цим суд не вважає, що прокурором обґрунтовано наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Наведені у клопотанні твердження прокурора, на думку суду, мають абстрактний характер і являють собою нічим не підтверджені припущення. Більше того, прокурором всупереч положенням частини п`ятої статті 132, частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України не надано доказів, які б підтверджували, що інші ризики взагалі існують і не зменшилися.

Суд враховує той факт, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність ризиків, передбачених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На підставі оцінених в сукупності обставин не вирішуючи наперед питання винуватості обвинуваченого, виходячи з наявності відповідного обвинувального акту; тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; розміру заподіяної шкоди; віку та стану здоров`я, зокрема, що обвинувачений з його слів не є інвалідом та не має хронічних захворювань; суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під цілодобовим домашнім арештом та продовжити дію покладених на нього обов`язків.

Разом з тим, на думку суду на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів неможливо застосувати зважаючи на те, що клопотань про особисту поруку не надходило, як і клопотань обвинуваченого щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у виді застави із підтвердженням можливості її сплати, а особисте зобов`язання не забезпечить запобігання існуючим ризикам.

При цьому, суд вважає, що обов`язки, які суд покладає на обвинуваченого за своєю суттю є пропорційними, помірними та такими, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, у зв`язку з чим їх застосування відповідає п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

Між тим, суд уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження запобіжного заходу потребує більшого обґрунтування тих ризиків на які посилається сторона обвинувачення і що прокурор повинен надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте вже надані прокурором доводи існуючих ризиків були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу. З того моменту минув значний час, проте доведені ризики дозволяють суду прийти до висновку, що існуючий запобіжний захід цілком відповідає встановленим ризикам та особі обвинуваченого.
Водночас, суд звертає увагу на те, що сумлінне виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього ухвалою суду обов`язків ніяким чином не свідчить про те, що ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, перестали існувати. Разом з тим, стороною захисту не наведено будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що такі ризики наразі не існують.
Разом з тим, належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 не може бути підставою для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з огляду на те, що ризик у кримінальному провадженні як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому, та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і є метою застосування запобіжного заходу.
Таким чином, оскільки наразі продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені при застосуванні щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, і протилежного стороною захисту не доведено, наразі відсутня можливість запобігти цим ризикам внаслідок зміни запобіжного заходу.
Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з огляду на те, що існуючі ризики залишаються актуальними, при продовженні запобіжного заходу необхідно також продовжити відповідні обов`язки, визначені у ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1.прибувати за кожною вимогою суду;

2.не відлучатися з місця проживання цілодобово без дозволу суду;

3.повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

5.утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні.

З огляду на положення частини 6 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає за необхідне продовжити на два місяці.

З огляду на положення частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, покладені на обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з застосуваннм запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне продовжити на два місяці.

Адресу, за якою обвинувачений ОСОБА_5 має перебувати відповідно до правил застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне залишити без змін.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які були встановлені при застосуванні щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд приходить до висновку про те, що наразі відсутня можливість запобігти цим ризикам внаслідок зміни застосованого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , обраний запобіжний захід є пропорційним, не становить надмірний тягар, а також не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Інших доводів на спростування обставин чи мотивів заявленого прокурорм клопотання стороною захисту зазначено не було.

Водночас, оцінюючи доводи сторони захисту в частині зміни запобіжного заходу та застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло з 22:00 год до 06:00 год наступної доби, суд зазначає наступне.

За змістом положень ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

До клопотання мають бути додані:

1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання;

2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання;

3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Судом встановлено, що при зверненні до суду із вказаним клопотанням стороною захисту не було дотримано вимог, визначених законом.

Водночас, суд зазначає, що принцип змагальності, як загальна засада кримінального провадження, передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. При цьому сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, суд констатує, що обвинуваченим не підтверджено належними доказами його доводи на обгрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу, зокрема, докази проживання сім`ї обвинуваченого окремо, за іншою адресою, докази користування послугами відповідного поштового відділення.

Приймаючи до уваги зазначене, а також враховуючи підстави, на які посилався обвинувачений, обгрунтовуючи необхідність зміни запобіжного заходу, беручи до уваги відсутність доказів на обгрунтування клопотання, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні.

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 його право звернутися до суду із клопотанням про зміну застосованого щодо нього запобіжного заходу у порядку, визначеному ст. 331 КПК України.

3.3. Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під домашнім арештом із забороною залишати житло з 22.00 год до 06.00 год наступної доби, на 2 місяці, з продовженням строку дії покладених обов`язків, суд зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 15, частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 27, частиною 5 статті 185 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2021 року було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який закінчується 27 грудня 2021 року.

Продовжено покладені на обвинуваченого ОСОБА_6 , наступні обов`язки:

1.прибувати за кожною вимогою суду;

2.не відлучатися з місця проживання АДРЕСА_3 у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби;

3.повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 7 Кримінального процесуального кодексу України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 22 цього Кодексу) та диспозитивність (стаття 26 цього Кодексу).

Частиною п`ятою статті 132 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Системний аналіз частини четвертої статті 291 Кримінального процесуального кодексу України свідчить, що це положення забороняє до початку судового розгляду надавати суду разом з обвинувальним актом документи на підтвердження винуватості особи, а не наявності або відсутності ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Така позиція додатково підтверджується положеннями статті 198 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

З наведеного вбачається обов`язок прокурора надати суду разом з клопотанням про обрання (подовження) запобіжного заходу будь-які докази існування обставин, на які посилається прокурор, без будь-якої шкоди для завдань кримінального провадження.

Тому судом з огляду на засади диспозитивності та змагальності надається оцінка доводам прокурора, викладеним у відповідному клопотанні та доводам захисника та обвинуваченого, наведеним в судовому засіданні.

Положеннями ст. 186 КПК України визначено, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 Кримінального процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в силу положень частини другої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_6 наразі перебуває у статусі обвинуваченого і оцінку обґрунтованості підозри щодо нього раніше надавали слідчі судді в межах здійснення судового контролю.

Відповідно до частини 2 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Так, в обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України:

-переховування від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, на що вказує його обізнаність про покарання, яке йому загрожує і вказує на те, що він може свідомо з цього приводу уникати відповідальності за скоєння ним кримінальних правопорушень;

-незаконний вплив на інших обвинувачених, потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на його користь, що унеможливить якісне проведення судового розгляду, оскільки йому відоме їхнє проживання;

-вчинення іншого кримінального правопорушення,

-перешкоджаня кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи наявність заявлених ризиків, суд виходить з таких міркувань.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що інкриміновані ОСОБА_6 злочини, передбачені ч. 5 ст. 185 КК України, є особливо тяжкими кримінальними правопорушеннями, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, судом встановлена актуальність існування ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, що обумовлює необхідність застосування запобіжного заходу.

Разом з тим, суд враховує те, що у зв`язку з тривалістю дії застосованого запобіжного заходу рівень ймовірності реалізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дещо зменшується.
Незважаючи на вказане, суд робить висновок, що досі існує об`єктивна можливість здійснення обвинуваченим певних дій, направлених на переховування від суду. Вона обумовлюється тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.
Після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту обвинувачений ОСОБА_6 дізнався про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків, показання яких підтверджують його вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений ОСОБА_6 обізнаний як з їх персональними даними, так і зі змістом наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, що обумовлює необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Разом з цим суд не вважає, що прокурором обґрунтовано наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд враховує той факт, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність ризиків, передбачених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На підставі оцінених в сукупності обставин, не вирішуючи наперед питання винуватості обвинуваченого, виходячи з наявності відповідного обвинувального акту; тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; розміру заподіяної шкоди; віку та стану здоров`я, зокрема, що обвинувачений з його слів не є інвалідом та не має хронічних захворювань; суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період з 22:00 год до 06:00 год наступної доби та продовжити дію покладених на обвинуваченого обов`язків.

При цьому, будь-яких доводів на спростування обставин чи мотивів заявленого прокурорм клопотання стороною захисту зазначено не було.

Між тим, суд уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження запобіжного заходу потребує більшого обґрунтування тих ризиків на які посилається сторона обвинувачення і що прокурор повинен надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте вже надані прокурором доводи існуючих ризиків були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу. З того моменту минув значний час, проте доведені ризики дозволяють суду прийти до висновку, що існуючий запобіжний захід цілком відповідає встановленим ризикам та особі обвинуваченого.
Водночас, суд звертає увагу на те, що сумлінне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього ухвалою суду обов`язків ніяким чином не свідчить про те, що ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, перестали існувати. Разом з тим, стороною захисту не наведено будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що такі ризики наразі не існують.
Разом з тим, належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з огляду на те, що ризик у кримінальному провадженні як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому, та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і є метою застосування запобіжного заходу.
Таким чином, оскільки наразі продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені при застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, і протилежного стороною захисту не доведено, наразі відсутня можливість запобігти цим ризикам внаслідок припинення дії запобіжного заходу.
На переконання суду, застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 такого запобіжного заходу не зашкодить дієвості кримінального провадження, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, саме такий запобіжний захід є пропорційним, співмірним та таким, що не становить надмірний тягар, а також не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Продовжуючи для обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 22:00 год до 06:00 год наступної доби, з огляду на те, що існуючі ризики залишаються актуальними, необхідно також продовжити для обвинуваченого відповідні обов`язки, визначені у ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою суду;

2) не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 у період з 22:00 год до 06:00 год наступної доби без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

З огляду на положення частини 6 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає за необхідне продовжити на два місяці.

З огляду на положення частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, покладені на обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне продовжити на два місяці.

Адресу, за якою обвинувачений ОСОБА_6 має перебувати відповідно до правил застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне залишити без змін.

На переконання суду, застосовані до обвинувачених запобіжні заходи, з огляду на продовження існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не вступають в суперечність з гарантіям, передбаченим статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки на даний час відсутні підстави вважати, що у разі зміни обвинуваченим запобіжних заходів на більш м`які чи у разі припинення дії застосованих запобіжних заходів, вони будуть продовжувати виконувати свої процесуальні обов`язки належним чином, а ризики, які існували на момент застосування запобіжних заходів, продовжують існувати та не зменшилися, суд приходить до висновку щодо наявності вагомих підстав та достатності мотивів щодо доцільності продовження обвинуваченим застосованих запобіжних заходів.

Керуючись ст. 131-132, 176, 177, 178, 181, 186, 194, 201, 331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії обов`язків задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук Полтавської області, українцю, громадянину України, тимчасово не працюючому, раніше не судимому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожним викликом до суду;

-не відлучатися із населеного пункту АДРЕСА_1 , в якому він проживає та зареєстрований без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Строк дії ухвали в частині продовження ОСОБА_4 строку дії зазначених обов`язків встановити до 21 лютого 2022 року включно.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_4 під розписку копію ухвали негайно після її оголошення.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 його право звернутися до суду із клопотанням про надання дозволу відлучитися із населеного пункту, в якому він проживає та зареєстрований із обгрунтуванням мети, часового проміжку та населеного пункту, в який має намір відлучитися.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися цілодобово із місця проживання- АДРЕСА_2 ;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Строк дії ухвали про продовження строку застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_5 встановити до 21 лютого 2022 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Покладені обов`язки довести до відома обвинуваченого та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_5 під розписку копію ухвали негайно після її оголошення.

Відмовити обвинуваченому ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту із заборонною залишати житло цілодобово на домашній арешт із забороною залишати житло у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 його право звернутися до суду із клопотанням про зміну застосованого щодо нього запобіжного заходу у порядку, визначеному ст. 331 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 домашнього арешту задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби, з продовженням дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою суду;

2)не відлучатися з місця проживання АДРЕСА_3 у період доби з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступної доби;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Строк дії ухвали про продовження строку застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_6 встановити до 21 лютого 2022 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Покладені обов`язки довести до відома обвинуваченого та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_6 під розписку копію ухвали негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали оголошено о 13 год 50 хв 28 грудня 2021 року.