Номер провадження: 11-кп/813/2362/21
Номер справи місцевого суду: 520/9742/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000334 від 02 лютого 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 25 грудня 2021 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначено заставу в розмірі 70 000 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник вважає, що прокурор не довів існування ризиків переховування, тиску на інших учасників кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

На думку апелянта, докази, надані прокурором, спростовують причетність ОСОБА_6 до обставин кримінального правопорушення, зокрема, під час затримання у обвинуваченого не було вилучено наркотичних засобів, як на те вказує прокурор.

Захисник зазначає, що до затримання обвинувачений був офіційно працевлаштований, сусідами характеризується позитивно, часто відвідував та допомагав своїй родині, що вказує на існування міцних соціальних зв`язків.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_6 хворіє та потребує лікування.

Обвинувачений ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року, яка за своїм змістом та вимогами є аналогічною апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 .

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали свої апеляційні скарги, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Від прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_8 надійшла заява, в якій він просив провести судове засідання апеляційного суду провести за його відсутності.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, заслухавши захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.422-1 КПК України передбаченого порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000334 від 02 лютого 2018 року, за обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.307 КК України.

Таким чином, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого щодо недоведеності вини ОСОБА_6 та його причетності до обставин інкримінованих кримінальних правопорушень.

Оскарженою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000334 від 02 лютого 2018 року, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке, згідно із ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачений самостійно до органу досудового розслідування не з`явився, відомості щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення відсутні, інкриміноване обвинуваченому за ч.3 ст.307 КК України кримінальне правопорушення передбачає кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик незаконного тиску обвинуваченого на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки після отримання процесуального статусу обвинуваченої у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 мав процесуальну можливість на ознайомлення з матеріалами справи, відтак, достеменно знати анкетні відомості учасників кримінального провадження, зокрема, їхні адреси проживання, роботи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на учасників кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності,

Вказані обставини підтверджують наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо можливості, якою по суті і є ризик, перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання був не працевлаштованим, тобто не мав офіційного джерела прибутку, на території м. Одеси та Одеської області не мав постійного місця проживання.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п.4),5) ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційних скарг про те, що до затримання ОСОБА_6 був офіційно працевлаштованим, оскільки згідно із матеріалами кримінального провадження обвинувачений був затриманий працівниками поліції 02 лютого 2018 року, між тим, відповідно до додатків до апеляційної скарги захисника, а саме копії трудової книжки ОСОБА_6 , останній звільнений з роботи наказом № 212 від 27 липня 2017 року.

Водночас, факт позитивної характеристики обвинуваченого за місцем проживання його родини не впливає на фактичні обставини вчинення інкримінованого особливого тяжкого злочину.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг щодо неможливості лікування обвинуваченого у слідчому ізоляторі.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18 березня 2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування обвинуваченої у разі наявності у неї медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу.

За таких обставин та враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.1),3)-5) ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст.178 КПК України, Київський районний суд м. Одеси обґрунтовано дійшов до висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, з визначенням розміру застави, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Відповідно до положень п.1) ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого слід залишити без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року - без змін.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання принципу розумних строків, оскільки кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року, якою було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 25 грудня 2021 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання принципу розумності строків, передбаченого ст.28 КПК України, під час здійснення судового розгляду кримінального провадження № 0000334 від 02 лютого 2018 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4