ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
права №: 639/7186/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2080/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 03 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком на 60 (шістдесят) годин.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 524 (п`ятсот двадцять чотири) гривні 33 копійки, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено з роз`ясненням потерпілій ОСОБА_9 її права на звернення з позовною заявою стосовно відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні до суду в порядку цивільного судочинства.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 30 09 2020 приблизно о 18 год., перебуваючи в приміщенні спальної кімнати житлового будинку АДРЕСА_2 , за місцем проживання його матері, ОСОБА_10 , став учасником конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєю сестрою, ОСОБА_9 , під час якого вирішив спричинити ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись поруч з ОСОБА_9 один напроти одного, оцінивши ситуацію, що склалася, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, проявляючи агресію, нехтуючи тією обставиною, що перед ним жінка, використовуючи свою фізичну перевагу над сестрою, діючи умисно, прицільно наніс ОСОБА_9 два удари кулаком правої руки в ділянку груди, від яких ОСОБА_9 впала на підлогу.

Надалі, ОСОБА_7 , бажаючи досягти більш бажаного результату від спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи агресивно, умисно, правою рукою схопив ОСОБА_9 за шию в верхній третині та здійснив силою її удушення. Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_9 , побоюючись за своє здоров`я, намагалася вирватися від нього, обвинувачений, проявляючи агресію та застосовуючи фізичну силу, правою рукою схопив потерпілу в ділянці тильної поверхні правої кисті та здавлював її незначний проміжок часу,

Після цього, ОСОБА_7 , приблизно о 18 год. 05 хв., припинив свої протиправні дії у відношенні ОСОБА_9 , вважаючи їх виконаними до кінця.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: синці на передній поверхні шиї, на передній поверхні груди, ділянка припухлості на тильній поверхні правої кисті, садно на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ясної кістки, які викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, тобто як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність судового рішення вимогам, передбаченим ст.409 КПК України, у зв`язку з існуючими суперечностями у показаннях обвинуваченого та потерпілої і у висновках судово-медичних експертиз № 09-3208/20 від 16 10 2020 р. та № 09-3368/20 від 12 11 2020, в частині механізму спричинення тілесного ушкодження потерпілої у вигляді ділянки припухлості на тильній поверхні правої кисті, тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ястної кістки.

При цьому, як зазначено захисником, судом не надано оцінки факту пошкодження телевізору, оскільки він підтверджується протоколом огляду місця події від 02 11 2020 р., а обвинувачений у своїх показах так само як й свідок, вказують, що саме потерпіла пошкодила телевізор завдавши прямий удар в екран телевізора правою рукою, що на думку захисника, є суттєвою обставиною, оскільки саме її встановлення дає змогу достовірно встановити механізм отримання потерпілою тілесного ушкодження у вигляді ділянки припухлості на тильній поверхні правої кисті; садно на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-оі п`ястної кістки. На думку захисника, покази обвинуваченого ОСОБА_11 щодо причини та механізму утворення у потерпілої цих тілесних ушкоджень також підтверджуються й висновком судово-медичного експерта № 09-3368/20, протоколом огляду місця події від 02 11 20 р.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що саме обвинувачений здійснив виклик поліції, у зв`язку з протиправними діями потерпілої, а також тій обставині, що потерпіла повідомила працівникам поліції , що вживала алкогольні напої в той день.

На думку сторони захисту, сторона обвинувачення не змогла довести поза розумним сумнівом ту обставину, що саме ОСОБА_11 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у виді припухлості на тильній поверхні правої кисті, садно на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ястної кістки та саме за таким механізмом, який зазначено у обвинувальному акті, оскільки з дослідженого судом першої інстанції відеозапису вбачається, що потерпіла демонструвавши працівникам поліції пошкоджену руку, зазначала, що пошкодила її обороняючись, але під час допиту в суді вона категорично заперечувала цю обставину та не пояснила яким саме чином оборонялась та пошкодила руку, й що вона взагалі мала під фразою «оборонялась»,

Захисник вважає, що прокурором у судовому засіданні не доведено та не спростована поза розумним сумнівом позиція сторони захисту, щодо спрямованості умислу дій обвинуваченого, оскільки з показань свідка сторони обвинувачення ОСОБА_10 та наданого стороною захисту - відеозаписів з відео реєстраторів працівників УПП вбачається, що саме потерпіла була ініціатором конфлікту і почала вчиняти протиправні дії, спрямовані на пошкодження не належного їй майна та намагалась завдати обвинуваченому тілесні ушкодження будь-якого ступені тяжкості. Навіть у присутності працівників УПП продовжила поводити себе визиваючи та зухвало. Зазначені обставини, на думку захисника, свідчать про спрямованість умислу дій обвинуваченого не на завдання тілесних ушкоджень потерпілій, а на припинення протиправних дій потерпілої. А тому, не доведено наявності складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КПК України, а саме спрямованості умислу, як обов`язкового елементу складу кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 України.

На думку захисника, тілесні ушкодження у виді синців на передній поверхні шиї та на передній поверхні груди є перевищенням необхідної оборони та не утворюють складу проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки, з досліджених доказів: показів свідка сторони обвинувачення ОСОБА_10 та відеозаписів з відео реєстратора працівників УПП вбачається, що саме потерпіла була ініціатором конфлікту та почала вчиняти протиправні дії, спрямовані на пошкодження не належного їй майна, а такою намагалась завдати обвинуваченому тілесні ушкодження будь-якого ступеню тяжкості. Відсутність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, на думку захисника, не свідчить про те, що він не сприймав ситуацію як стан необхідної оборони, оскільки, як зазначено свідком ОСОБА_10 , саме потерпіла почала вчиняти протиправні дії, спрямовані на пошкодження не належного їй майна та намагалась завдати обвинуваченому тілесні ушкодження будь-якого ступені тяжкості, що призвело до пошкодження телевізора, а тілесні ушкодження не були завдані саме через активний супротив обвинуваченого.

Захисник вважає, що суд невмотивовано дійшов висновку, що покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України буде достатнім для виправдання обвинуваченого і просив врахувати, окрім вищезазначеного, те, що обвинувачений офіційно працевлаштований, має позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, перебуває у шлюбі, а також має на утриманні двох малолітніх дітей 2007 та 2015 року народження, при цьому, син ОСОБА_12 є інвалідом дитинства та у грудні 2020 року переніс операцію на серці

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Прокурор не заперечувала проти пом`якшення покарання та зміни обвинуваченому обраного судом першої інстанції покарання у виді громадських робіт на штраф. При цьому, , покладалась на думку суду під час ухвалення судового рішення.

Потерпіла ОСОБА_9 про дату та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційних скарг до суду не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що незважаючи на те, що прокурор не заперечував про зміну обвинуваченому покарання, підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання не вбачається з наступних підстав.

Аналіз відомостей, які містяться в матеріалах справи свідчить про те, що під час розгляду справи, в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зазначивши, що 30 09 2020 р. він перебував вдома у своєї матері ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 . Він приніс матері ліки, оскільки вона зламала руку. Також була присутня його сестра ОСОБА_9 , яка мешкає за цією ж адресою. Він попросив сестру нагодувати матір, на що вона йому відмовила. Після чого він обурився, почалася взаємна сутичка, спочатку словесна, потім сестра почала виштовхувати його з будинку. Щоб заспокоїти її, він взяв її правою рукою за шию та посадив на диван. Коли відпустив, ОСОБА_9 підвелася з дивану, ОСОБА_7 відштовхнув її та вона впала на підлогу. Коли намагалася піднятися, обперлася об телевізор, що стояв на тумбі, та він впав на потерпілу. Зі злості потерпіла з силою вдарила телевізор по екрану та пошкодила його, потім ще раз скинула цей телевізор з тумби. Будь-яких ударів потерпілій він не наносив, лише схопив її за шию, щоб вона не дотягнулася до нього руками, та в подальшому відштовхнув, від чого вона впала на підлогу та сіла на сідниці. Конфлікт тривав до 5 хвилин. Потерпіла намагалася нанести йому удари, від яких він закривався. Також обвинувачений допускає, що міг взяти ОСОБА_9 за руку, коли вона намагалася нанести йому удари. Зазначив, що знаходився у стані оборони, умислу на нанесення тілесних ушкоджень у нього не було. Ушкодження правої руки потерпіла могла нанести сама собі, коли нанесла удар по телевізору. Йому відомо, що ОСОБА_9 періодично вживає спиртні напої та у стані сп`яніння може провокувати конфлікти. Сам він спиртні напої того дня до події не вживав, в подальшому, коли конфлікт вже припинився, випив банку пива. Як зазначено судом першої інстанції, тілесні ушкодження на грудях у потерпілої, на думку обвинуваченого, виникли через падіння на неї телевізора, коли вона намагалася піднятися з підлоги. У зв`язку з чим, обвинувачений просив його виправдати та відмовити в задоволенні заявленого потерпілою цивільного позову.

Проте, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність в діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, а призначаючи покарання за його вчинення, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо скоєння обвинуваченим дій, як мають ознаки необхідної оборони, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила суду першої інстанції, що 30 09 2020 р. вона разом з братом ОСОБА_7 (який мешкає окремо) та матір`ю ОСОБА_10 перебувала у неї вдома за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 18-00 год. між нею та братом виник конфлікт з побутових питань, свідком якого була їх мати. Брат, на думку потерпілої, знаходився у стані алкогольного сп`яніння. В ході конфлікту ОСОБА_7 підійшов до неї та наніс кулаком правої руки два удари в область грудей, від чого вона впала на підлогу та вдарилась головою об батарею. Тоді ОСОБА_7 почав душити її правою рукою, від чого вона в подальшому втратила голос. Через деякий час вона відштовхнула його та конфлікт припинився. Коли вона підіймалася, то ненавмисно скинула з тумби телевізор, який стояв там, та він впав на підлогу та отримав ушкодження екрану. Після падіння вона вдарилася головою у радіатор опалення, ОСОБА_7 душив її за шию на підлозі, а не на дивані. Ударів ОСОБА_7 вона не намагалася нанести. Як вона отримала травму руки пояснити не може, скоріш за все при падінні.

Крім того, потерпіла зазначила, що з обвинуваченим досі не примирилася, протягом всього життя досить часто з ним сварилися, оскільки обидва є емоційними людьми. Вважала, що її мати, ОСОБА_10 , може її оговорювати через певні непорозуміння.

Також потерпіла пояснила, що під час приїзду працівників поліції за викликом ОСОБА_7 щодо пошкодження телевізора, вона не могла з ними вербально спілкуватися, оскільки через ушкодження шиї та горла не могла говорити.

Крім того судом було допитано свідка ОСОБА_10 , яка пояснила під час розгляду в суді першої інстанції, що 30 09 2020 р. перебувала вдома. За деякий час до цього вона впала з дерева та зламала руку. Її син ОСОБА_7 пішов за ліками. Донька ОСОБА_9 була вдома, приїхала з поховання свого чоловіка, перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Коли ОСОБА_7 повернувся та попросив нагодувати матір, ОСОБА_9 почала висловлювати претензії на такі слова брата, виник конфлікт, вона почала виганяти обвинуваченого з будинку, висловлювала образи на адресу як брата, так і матері, розмахувала руками, намагалася вдарити ОСОБА_7 . ОСОБА_7 правою рукою прижав потерпілу до дивана, тримав декілька секунд, остання вирвалась та впала на підлогу. При цьому свідок перебувала на дивані поруч, а потім встала з нього. Також ОСОБА_7 в ході конфлікту тримав потерпілу за руку. Моменту падіння потерпілої на підлогу і від чого це сталося свідок не пам`ятає. Піднімаючись з підлоги, ОСОБА_9 з силою вдарила кулаком телевізор та пошкодила його екран. Саме з цим ударом свідок пов`язує ушкодження у потерпілої правої руки. Після цього свідок попросила сина викликати поліцію. Вказала, що через біль після перелому руки вона не завжди могла в ході конфлікту між її дітьми сприймати їх дії. Окрім цього зазначила, що ОСОБА_9 періодично вживає спиртне, конфліктує з нею, в тому числі через майнові суперечки щодо нерухомого майна. ОСОБА_7 того дня спиртне вживав, але вже після конфлікту з сестрою, охарактеризувавши потерпілу з негативної сторони, а обвинуваченого виключно як позитивну людину.

Окрім показань обвинуваченого,потерпілої та свідка, судом першої інстанції також досліджено письмові докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, зокрема:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01 10 2020 року на підтвердження того, що потерпіла ОСОБА_9 зверталась до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про нанесення їй ОСОБА_7 30.09.2020 року тілесних ушкоджень за адресою: м. Харків, вул. Виконкомівська, 13 (к/п, а.с. 6);
- консультаційний висновок отоларинголога ТОВ «Екомет» від 02 10 2020 р., згідно якого у ОСОБА_9 встановлено діагноз: травма шиї, забій гортані, гострий посттравматичний ларингіт, дистонія, перелом хрящів гортані (під питанням), ВНП, хронічний назофарингіт, стан нестійкої ремісії (к/п, а.с. 13);
- висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи № 1133-2020 від 02 10 2020 р. , яким встановлено, що у ОСОБА_9 мають місце наступні тілесні ушкодження: синці: в потиличній ділянці, на передній поверхні шиї, на передній поверхні грудей; ділянка припухлості на тильній поверхні правої кисті; садно на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ясної кістки. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удар чи удар-стиснення, за винятком садна, яке утворилося за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані за 1-2 доби до огляду. За ступенем тяжкості синці та садно відносяться до легких тілесних ушкоджень (к/п, а.с. 15-16);
- протокол проведення слідчого експерименту від 15 10 2020 р. за участю потерпілої ОСОБА_9 в якому потерпілою зазначено про обставини спричинення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (к/п, а.с. 21-25);
- висновок судово-медичної експертизи № 09-3208/20 від 16 10 2020 р., з якого встановлено, що у ОСОБА_9 мають місце наступні тілесні ушкодження: синці: в потиличній ділянці, не передній поверхні шиї, на передній поверхні грудей; ділянка припухлості на тильній поверхні правої кисті; садно на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ясної кістки. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удар чи удар-стиснення, за винятком садна, яке утворилося за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані за 1-3 доби до первинного огляду, який проводився 02 10 2020 р. За ступенем тяжкості синці та садно відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, які викладені в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої (к/п, а.с. 28-29);
- протокол проведення слідчого експерименту від 15 10 2020 р. за участю свідка ОСОБА_10 , яка розповіла про обставини конфлікту між своїми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (к/п, а.с. 34-37);
- висновок судово-медичної експертизи № 09-3295/20 від 16 10 2020 р., відповідно до якого у ОСОБА_9 встановлені наступні тілесні ушкодження: синці: в потиличній ділянці, не передній поверхні шиї, на передній поверхні грудей; ділянка припухлості на тильній поверхні правої кисті; садно на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ясної кістки. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удар чи удар-стиснення, за винятком садна, яке утворилося за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані за 1-3 доби до первинного огляду, який проводився 02.10.2020 р. За ступенем тяжкості синці та садно відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді синців на передній поверхні шиї могли утворитись за обставин, на які вказує свідок ОСОБА_10 під час проведення допиту та при слідчому експерименті, що стосується інших тілесних ушкоджень, то свідок не розкриває механізму їх утворення (к/п, а.с. 39-41);
- протокол огляду місця події від 02 11 2020 р., в якому зафіксовано обстановку в кімнаті № 1 будинку АДРЕСА_2 , оглянуто дерев`яну тумбу та телевізор LG, що має видимі ушкодження екрану та пластикової обшивки корпусу (к/п, а.с. 67-71);
- протокол проведення слідчого експерименту від 04 11 2020 р. за участю підозрюваного ОСОБА_7 під час якого, він розповів про обставини конфлікту з сестрою ОСОБА_9 , в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження (к/п, а.с. 76-81);
- висновок судово-медичної експертизи № 09-3368/20 від 12 11 2020 р., яким встановлено, що у ОСОБА_9 мають місце наступні тілесні ушкодження: синці: в потиличній ділянці, не передній поверхні шиї, на передній поверхні грудей; ділянка припухлості на тильній поверхні правої кисті; садно на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ясної кістки. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удар чи удар-стиснення, за винятком садна, яке утворилося за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані за 1-3 доби до первинного огляду, який проводився 02 10 2020 р. За ступенем тяжкості синці та садно відносяться до легких тілесних ушкоджень. Показання підозрюваного ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме: синця на передній поверхні шії, ділянки припухлості на тильній поверхні правої кисті, садна на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ясної кістки. Що стосується синця в потиличній ділянці потерпілої, то ОСОБА_7 не розкриває механізму його утворення. Синці в ділянці грудей за таким механізмом, на який вказує в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 , не могли утворитися. (к/п, а.с. 84-86).

Крім того, судом досліджено наданий стороною захисту та досліджений в судовому засіданні відеозапис з портативних відео реєстраторів працівників УПП в Харківській області ДПП, які прибули 30 09 2020 р. за викликом ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , яким підтверджується, що потерпіла ОСОБА_9 в період часу з 19-56 по 20-08 год. надає працівникам поліції пояснення з приводу конфлікту між нею та ОСОБА_7 . Також пояснення надає свідок ОСОБА_10 (а.с. 96).

Досліджені судом докази, на думку колегії суддів, є належними та допустимими, логічними та послідовними, будь-яких процесуальних порушень при їх збиранні, дослідженні та оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, колегія суддів не вбачає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів кримінального провадження, вину обвинуваченого ОСОБА_7 доведено і вірно кваліфіковано судом за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Судом першої інстанції не встановлено об`єктивних обставин, які є підставою, вважати, що умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій вчинене обвинуваченим при перевищенні меж необхідної оборони і посилання обвинуваченого ґрунтуються виключно на його поясненнях, що з боку потерпілої мали місце протиправні дії, тоді як згідно з частинами 1-3 статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що взяв правою рукою за шию потерпілу, щоб заспокоїти її та посадив на диван. Крім того, зазначав, що будь-яких ударів потерпілій він не наносив, лише схопив її за шию, щоб вона не дотягнулася до нього руками, та в подальшому відштовхнув, від чого вона впала на підлогу та сіла на сідниці. Також обвинувачений зазначав під час допиту в суді першої інстанції, що він допускає, що міг взяти ОСОБА_9 за руку, коли вона намагалася нанести йому удари.

Частиною першою статті 125 КК України встановлено відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. До них Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6 ( z0248-95 ), відносять такі ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів, зокрема такі, як садно, синець тощо.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України, характеризується тільки умисною виною. При цьому слід зазначити, що відповідальність за ст.125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Під короткочасним розладом здоров`я належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше ніж 21 день (три тижні). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10 відсотків.

За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 02 2003 року № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди потерпілому у вигляді наслідків, зазначених в ч.1 ст.125 КК України, а саме спричинення легких тілесних ушкоджень.

Враховуючи характер дій обвинуваченого, а також його показання, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції, факт нанесення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень є доведеним, беручи до уваги досліджені судом першої інстанції докази, в їх сукупності та приймаючи до уваги обставини вчиненого діяння, з яких вбачається, що спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, зокрема, синців на передній поверхні шиї, на передній поверхні грудей та на тильній поверхні правої кисті було спричинено саме внаслідок дій обвинуваченого, які виразились в стисканні шиї потерпілої, нанесенні їй двох умисних ударів в область грудей, а також стискання її правої руки, що обвинувачений не заперечував, зазначивши, що «взяв потерпілу за шию та посадив її на диван, потім відштовхнувши її». Крім цього, як зазначено обвинуваченим, «він допускає, що міг взяти потерпілу за руку, коли потерпіла намагалася йому нанести удари».

Таким чином, вбачається причинний зв`язок між зазначеним діями обвинуваченого та наслідками, зокрема, отриманими потерпілою внаслідок дій обвинуваченого тілесними ушкодженнями, зокрема садна та синці, які в неї були виявлені, а також припухлості. Вказані легкі тілесні ушкодження не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, необхідно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

В контексті конкретних обставин, підстави сумніватися у правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України відсутні. При цьому слід зазначити, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, враховуючи свою фізичну перевагу над жінкою, та передбачав можливість їх настання, але легковажно розраховував на відвернення такого наслідку або ж не передбачав його настання.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку колегії суддів, доводи обвинуваченого на відсутність умислу в його діях та наявність з його боку дій, які мають ознаки необхідної оборони, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справі і спростовуються відомостями, які містяться в матеріалах справи, зокрема, висновками судово-медичної експертизи, відповідно до яких, отримані потерпілою тілесні ушкодження відносяться до легких і показання ОСОБА_7 , в цілому, при проведенні слідчого експерименту,не суперечать наявним медичним даним в частині механізму утворення встановлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме : синця на передній поверхні шиї, ділянки припухлості на тильній поверхні правої кисті та садна на тильній поверхні правої кисті в проекції головки 3-ої п`ястної кістки (а.с.84-86 к/п).

Аналізуючи вказані висновки, колегія суддів вважає, що відомості, які отримані під час проведення судово-медичних експертиз у повному обсязі підтверджують механізми спричинення тілесних ушкоджень у потерпілої і вказують на наявність умислу в його діях на спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Отже, в контексті конкретних обставин, підстави сумніватися у правильності кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч.1 ст.125 КК України відсутні, а доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого свідчать лише про намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний обвинуваченим кримінальний проступок.

Доводи апеляційної скарги та відомості стосовно позитивної характеристики обвинуваченого та наявність у нього дітей, відсутність судимості та перебування на обліку у психіатра і нарколога, було враховано судом при ухваленні вироку.

Крім того, колегія суддів констатує, що всі вказані апелянтом доводи щодо спростування винуватості ОСОБА_7 , були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції. При цьому, всі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про його винуватість, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення та, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих апеляційних доводів, які б свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, обвинуваченою не вказано.

У даному випадку колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченим законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Обираючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, також обґрунтовано послався на відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченого. Враховуючи санкцію ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів вважає, що обране судом першої інстанції покарання, у виді громадських робіт, строком на 60 годин, в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 03 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4