Дата документу 11.10.2021 Справа № 326/752/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/752/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1618/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2021 року, якою у відношенні,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Бердянськ, маючого середню спеціальну освіту, фізичну особу підприємця, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 5, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 листопада 2021 року, включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 5, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 листопада 2021 року, включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливого тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п. 6 ч. 2 цієї статті, тому є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду. Крім того, судом не допитані свідки, пояснення яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення по справі, тому є всі підстави вважати можливість впливу на свідків з боку обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що висновки суду першої інстанції невмотивовані належним чином.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не повинен був застосовувати в ухвалі практику ЄСПЛ як підставу погіршувати становище обвинуваченого.
Зазначає, що прокурором в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України в клопотанні та під час розгляду не наведено обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшились.
Вказує, що на підтвердження ризиків, суд першої інстанції вказав, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується лише тяжкістю інкримінованого злочину, що не відповідає усталеній практиці ЄСПЛ.
Також звертає увагу на те, що судом першої інстанції поза увагою залишено і той факт, що з моменту вчинення злочину (21 липня 2020 року) і до моменту обрання запобіжного заходу (8 лютого 2021 року) пройшло більше, ніж півроку. Протягом зазначеного часу ОСОБА_6 мав змогу покинути межі м. Приморська, вжити заходи щодо переховування від органів досудового розслідування, проте, останній не покинув межі міста та не змінив адресу проживання, що спростовує доводи суду першої інстанції та прокурора про наявність ризику переховування від органів слідства та суду.
Зауважує, що весь час ОСОБА_6 добровільно за викликом за допомогою телефону з`являвся до слідчого, надав показання, добровільно двічі надав біологічні зразки, в день повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу самостійно з`явився до правоохоронних органів, що свідчить про належну громадську свідомість та процесуальну поведінку ОСОБА_6 та спростовує доводи про наявність ризику переховування.
Вказує, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначений без належного обґрунтування, оскільки прокурор не додав до свого клопотання будь-яких доказів, які підтверджували вказаний ризик.
Звертає увагу не те, що потерпілий вже допитаний у суді першої інстанції, деякі свідки були неодноразово допитані під час досудового слідства та попереджені про кримінальну відповідальність.
Вважає, що у кримінальному провадженню не існує жодного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, не наведено жодного доказу, який би підтверджував факт існування ризику, а тим більше факт того, що він не зменшився.
Зауважує, що сторона обвинувачення чинить тиск на ОСОБА_6 , а тому з даного приводу, сторона захисту звернулася до ТУ ДБР у м. Мелітополі.
Крім того, вказує, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, проживає разом з родиною, а саме, з дружиною та дітьми 2000 року народження та 2012 року народження, яких він утримує, дружина обвинуваченого ОСОБА_8 користується повагою у місті та області, вона є депутатом Запорізької обласної ради.
Зауважує, що з 2004 року ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа підприємець, є фермером, отримує прибуток, сплачує податки, для забезпечення дітей йому потрібні кошти, а у випадку застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, діти будуть позбавлені можливості отримувати допомогу.
Крім того, зазначає, що останні декілька місяців під час перебування в СІЗО стан здоров`я обвинуваченого різко погіршився.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, ніж тримання під вартою, застосувавши до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується вже 8 місяців під вартою, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні. Вказав, що особи, які звертались із заявами про вчинення тиску з боку обвинуваченого на свідків відсутні, а потерпілого вже було допитано. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 більше, ніж 6 місяців знаходився на волі та з`являвся до слідчого, прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану його захисником апеляційну скаргу, зазначив, що не вчиняв інкриміновані кримінальні правопорушення.
Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 не надав.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які відносяться в тому числі до особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавленням волі, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно з`явився до слідчого, надав покази, добровільно двічі надав біологічні зразки, в день повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу самостійно з`явився до правоохоронних органів, не може свідчить про відсутність ризику переховування від суду.

Крім того, як зазначено судом першої інстанції судовий розгляд наразі триває та свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитані, а оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 можуть бути відомі їх анкетні дані, зокрема, адреси їх проживання чи роботи, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню для уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про відсутність наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку із тим, що свідки вже були допитані на стадії досудового розслідування та попереджені про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Таким чином, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі», тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, яка незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 є фізичною особою підприємцем, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, проживає разом із своєю дружиною та дітьми, дружина обвинуваченого є депутатом та користується повагою у місті, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які б могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, доказів того, що обвинувачений ОСОБА_6 має будь-які позитивні характеристики в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів враховує посилання захисника щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 та приходить до наступного.
Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.
Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико санітарних і оздоровмо-профілактичних програм, в тому числі і держаних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.
Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на повідомлення захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я останнього, який перебуває в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11», а у разі необхідності надати належне лікування.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2021 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , продовжено строк дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 листопада 2021 року, включно, залишити без змін.
У відповідності до ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11», а у разі необхідності надати медичну допомогу в необхідному обсязі.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4