ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/415/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-сс/817/415/21 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного за ч.2 ст. 189 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000236, внесеного до ЄРДР 09.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, задоволено, продовжено щодо підозрюваного строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 35 (тридцять п`ять) днів, до 24.11.2021 року.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Апеляційну скаргу мотивує відсутністю ризиків впливу підозрюваним на потерпілих та свідків посилаючись на те, що потерпілий не має претензій до ОСОБА_7 . Вказує на те, що можливість вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень та переховування від органів досудового слідства та суду не підтверджується жодними доказами.

Вважає, що у період перебування під вартою ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді, до внесення застави, яка була скасована Тернопільським апеляційним судом, підозрюваний перебував під вартою без судового рішення .

У звязку з тим, що жодного рішення про повернення застави за вказаною вище ухвалою слідчого судді немає робить висновок про те, що стосовно його підзахисного існує два запобіжних заходи.

Крім того, зазначає що у клопотанні слідчого жодних доводів з приводу незастосування застави чи іншого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 немає, а тому і підстави для відмови у її застосуванні відсутні.

Посилаючись на практику ЄСПЛ, зокрема, рішення у справі Грабчук проти України, Хужин та ін. Проти Росії, Шагін проти України від 10.12.2009 року та інші вбачає порушення вимог п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у тому що слідчий використав у клопотанні про продовження запобіжного заходу мотиви що стосуються вини особи до встановлення цього факту відповідно до закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як слідує з матеріалів провадження, ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000236 від 09.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України за фактом вимаганння ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб протягом серпня - вересня 2021 року коштів у сумі 60000 грн. у потерпілого ОСОБА_11 за неіснуючі зобовязання з погрозою застосування тяжких тілесних тілесних до потерпілого.

25 вересня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

13.10.2021 Тернопільським апеляційним судом застосовано щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що існує обгрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення та ризики, які стали підставою для застосування вказаного запобіжного заходу, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, його застосування відповідає особі підрозрюваного, характеру, тяжкості та обставинам кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються та покаранню, що може бути призначене, в разі визнання його винуватим, є співмірним задля запобігання настанню ризиків та виправдовує тримання особи під вартою.

За наслідками перевірки рішення місцевого суду, колегія суддів погоджується, що обставини, які встановленні судом, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України,

Як зазначено у п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Окрім цього, слідчий суддя вірно врахував враховує практику ЄСПЛ відповідно до якої: тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції); розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно, вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Так, під час судового розгляду клопотання слідчий суддя зясував, що наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.189 КК України підтверджується на даному етапі досудового розслідування достатньою сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні та відображені в оскаржуваному рішенні, зокрема, ними є протоколи проведення негласних слідчих дій, допиту свідків та потерпілого, протокол впізнання потерпілим підозрюваного як особи, яка вимагала у нього кошти з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, інші докази.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри перебачає наявність доказів, які обєктивно звязують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути такими, щоб виправдати подальше досудове розслідування або висунення обвинувачення.

Перевіряючи доводи захисника щодо перебування ОСОБА_7 під вартою без ухвали суду у звязку з скасуванням попередньої ухвали слідчого судді про тримання його під вартою з визначенням розміру застави слід зазначити що у відповідності до вимог ст.197 КПК України у строк тримання під вартою підозрюваного включається термін його затримання без ухвали суду та перебування під вартою за попередньою ухвалою слідчого судді , тому колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Будь-яких перешкод щодо повернення ОСОБА_7 сплаченої суми застави КПК України не містить за представлення відомостей про те хто її сплатив.

При цьому посилання захисника на те, що слідчий вжив у клопотанні терміни, які вказують на винуватість його підзахисного у скоєнні злочину без конкретизації у чому вони полягали колегія суддів вважає такими що не заслуговують на увагу.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, без яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Перевіряючи доводи апелянта на предмет наявності ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає що слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що вони продовжують існувати з огляду на тяжкість злочину та покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним, конкретні обставини кримінального правопорушення, його характер, тривалість та суспільну небезпечність, не віднайдення всіх речових доказів, передачі не всієї суми грошових коштів, відсутності у підозрюваного джерела доходу, його обізнаністю з міцем проживання потерпілого та анкетними даними свідків, які можуть змінити свої показання у звязку з необхідністю дотримання вимог ст.23 КПК України.

Зокрема, наявні в матеріалах провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудовго розслідування та суду, знищити, спотворити та сховати будь яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне праворушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, стан його здоровя, наявність соціальних звязків, та дійшов до обгрунтованого висновку про те, що більш мякі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразовов підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватись з урахуванням конкретних обставин провадження. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність продовження щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, які не зменшились з часу застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу та жоден із більш мяких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти настанню цих ризиків.

Посилання захисника на те, що слідчий не вказував на неможливість застосування до ОСОБА_7 застави є необгрунтованими оскільки у клопотанні йдеться про продовження строку тримання під вартою підозрюваного до якого застосовано запоібіжний захід у виді тримання під ватрою без визначення розміру застави у звязку з тим, що він підозрюється у скоєнні злочину з погрозою застосування насильства до потерпілого.

Отже, доводи захисника щодо недоведення прокурором фактів чи інформації, які вказують на те, що вищеперелічені ризики продовжують існувати, а також неможливості застосування до його підзахисного альтернативного запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення слідчого судді в апеляційному порядку, а тому скаргу захисника слід відхилити, а ухвалу слідчого судді про продовження запобіжного заходу щодо підозрюваного - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 183,191,199, 419,422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В ИЛА:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 23 жовтня 2021 року про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді