Провадження № 1-кс/712/75/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси матеріали скарги адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 про відмову у визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000070 від 15.09.2021, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000070 від 15.09.2021.

В обґрунтування скарги посилається на те, що в ТУ ДБР розташованому у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000070 від 15.09.2021, відомості про яке внесені на підставі судового рішення та визначено кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 382 КК України. 18.11.2021 року скаржнику стало відомо що у вказаному кримінальному провадженні він визнаний заявником, а не потерпілим, тому ним було подано до слідчого заяву про визнання його потерпілим, яка була отримана 26.11.2021 року.. Однак, 23.12.2021 року адвокатом ОСОБА_5 отримано постанову про відмову у задоволенні клопотання від 03.12.2021 року та вказано про відмову у внесенні додаткових відомостей та про відсутність відомостей про завдання шкоди ОСОБА_4 , тому за даних обставин слідчий не вбачає підстав для визнання його потерпілим.
Скаржник не погоджується із вказаною постановою, оскільки у поданій заяві про визнання його потерпілим було зазначено, що підставою для звернення з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та подальшого оскарження бездіяльності ТУ ДБР розташованого у місті Києві стали факти невиконання ухвал слідчих суддів. Вказує, що він на протязі 2 років не прийнято справедливе рішення за його заявами. У зв`язку з невиконаннями слідчими ухвал він маючи статус потерпілого, протягом слідства не мав можливості вчасно ознайомитись із матеріалами кримінальної справи, не розслідувались факти погроз вбивства та спалення житла потерпілого, не встановлювались та не допитані потерпілі особи, свідки, не проведена трасологічна експертиза. Вказаними правопорушеннями завдана матеріальної шкоди та моральна шкода.
Більш того з телефонних розмов з ТУ ДБР стало відомо, що за вказаним кримінальним провадженням з часу його реєстрації ЄРДР не проведено жодної слідчої дії.
Вважає оскаржувану постанову незаконною та безпідставною, оскільки діючим законодавством не передбачено обов`язок заявника доводити будь-які обставини кримінальної справи, оскільки це обов`язок слідчого, тому просить скасувати.
В судовому засіданні скаржник та захисник підтримали скаргу та просили її задовольнити з викладених підстав.
В судовому засіданні прокурор по суті скарги заперечувала. Вважала, що підстав для скасування постанови слідчого немає.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В ході розгляду скарги встановлено, що в провадженні третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000070 від 15.09.2021за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382 КК України.
03 грудня 2021 року слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000070 від 15.09.2021 за ознаками кримінального правопорушеня передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим.
Слідчий суддя, аналізуючи подану заявником скаргу на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим враховує наступне.
Згідно п.5 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Таким чином КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст.55 КПК України. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Вимоги до структури та змісту постанови слідчого, прокурора визначені у ч. 5 ст. 110 КПК України.
Так, у ч. 5 ст. 110 КПК України визначається, що постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

У п. 4 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Зі змісту постанови про відмову у визнанні потерпілим від 03.12.2021 вбачається, що слідчий третього слідчого відділу ( з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 вказав лише, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про вид (моральна, фізична або майнова) завданої заявнику ОСОБА_4 шкоди, відсутні підтверджуючі документи спричинення останньому шкоди та інші обставини. Крім того, на даному етапі досудового розслідування не отримано достатніх відомостей щодо необхідності внесення додаткових відомостей до ЄРДР та зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Однак, на думку слідчого судді, такий висновок було зроблено без проведення належного аналізу змісту заяви про вчинене кримінальне правопорушення та доводів ОСОБА_4 .

Висновок слідчого при прийнятті рішення про відмову у визнанні потерпілою особи має засновуватись на проведеній ним слідчій (розшуковій) та процесуальній діяльності, та може бути зроблений лише після проведення повноцінного аналізу та перевірки фактів, які стосуються завдання шкоди конкретній особі у межах кримінального провадження. Зважаючи на те, що у кримінальному процесуальному законі однією з підстав для набуття прав та обов`язків потерпілої особи є подання заяви особою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, рішення про відмову у визнанні потерпілим не може ґрунтуватись лише на особистій думці слідчого, без проведення відповідного дослідження вказаних фактів.

Зважаючи на викладене вище, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого третього слідчого відділу ( з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 недостатньо вмотивована, а тому не відповідає вимог ст. 110 КПК України, як наслідок має бути скасована.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_4 щодо скасування постанови слідчого.

Водночас, розглядаючи заявлені вимоги скаржника в іншій частині скарги слід зауважити, що відповідно до положень ст. 223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. З аналізу положень норм ст. 9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим.

З огляду на принцип змагальності сторін, положення кримінально-процесуального закону надають стороні кримінального провадження право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони кримінального провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч. 2 ст. 223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі.

Варто звернути увагу, що відповідно до ст. 40 КПК саме слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

В зв`язку з чим, скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 55, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 від 03.12.2021 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000070 від 15.09.2021 скасувати.

Зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_4 щодо визнання його потерпілим та прийняти відповідне рішення.

Повний текст ухвали суду проголошено 12 січня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1