Справа № 496/698/22
Провадження № 1-кс/496/296/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м.Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області
у складі слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
адвоката- ОСОБА_4
заявниці ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 16.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді з вказаним клопотанням і просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.02.2022 року, а саме з корпоративних прав СТ «Хаджибей-3» , які відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань належать 384 (триста вісімдесят чотири) членам споживчого товариства, які в рівних частках мають корпоративні права у вказаному товаристві, які складають 100%. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.02.2022 року накладено арешт на корпоративні права, вважає, що арешт накладено не обґрунтовано, прокурором не було доведено що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, не було з`ясовано яка попередня кваліфікація кримінального правопорушення без наявності будь яких належних, допустимих і достовірних доказів здійснює втручання у господарську діяльність юридичної особи, у зв`язку з чим ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним клопотанням.
Адвокат ОСОБА_4 у судовому засідання підтримала клопотання та наполягала на його задоволенні посилаючись на обставини викладені в клопотанні.
ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала думку адвоката.
Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо скасування арешту.
Вивчивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, вислухавши пояснення прокурора, адвоката та заявника, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
Відповідно до ч.ч.10, 11ст.170КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші убудь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чина зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Так, відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.02.2022 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на корпоративні права СТ «Хаджибей-3» , які відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань належать 384 (триста вісімдесят чотири) членам споживчого товариства, які в рівних частках мають корпоративні права у вказаному товаристві, які складають 100%, шляхом заборони державним реєстраторам, нотаріусам, акредитованим суб`єктам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо СТ «Хаджибей-3", у тому числі державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (та в установчих документах товариства одночасно).
Згідно вказаного судового рішення, метою накладення арешту майна стала необхідність забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до п. 13 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 квітня 2013 року «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» вбачається, що слідчий суддя скасовує заходи забезпечення кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 174 КПК, лише у випадку надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, оскарженню не підлягає.
В поданому клопотанні заявниця зазначає, що арешт накладено не обґрунтовано, прокурором не було доведено що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, на стадії досудового слідства не проведені необхідні слідчі (розшукові) дії, зокрема із СТ «Хаджибей-3» не вилучені необхідні документи, які можуть відповідати вимогам ст. 98 та 99 КПК України, тобто бути доказом вчинення кримінального правопорушення, а тому існує ризик втрати речових доказів та документів, у випадку не застосування арешту на корпоративні права СТ «Хаджибей-3», що надасть змогу особам, які вчиняють кримінальне правопорушення незаконно змістити з посади ОСОБА_6 та мати повний доступ до документів товариства та його печатки.
За таких обставин, оскільки будь-яких інших підстав для скасування арешту майна заявником у поданому клопотанні зазначено не було, натомість відомості, з огляду на які заявник обґрунтовує своє клопотання в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Так, на час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала, оскільки застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні на даний час, що також доведено стороною обвинувачення.
За вказаних обставин тимчасове втручання в право власності, яке прямо передбаченого КПК України, не суперечить змісту ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження. Заявлене клопотання на сьогодні є передчасним, проте це не позбавляє власника майна можливості повторно звернутися із клопотанням про скасування арешту накладеного на транспортний засіб тоді, коли в подальшому застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна.
Керуючись ст. 26, 107, 174 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 16.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлений 24.02.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1