Справа № 333/7675/21
Провадження № 1-кп/333/731/21
УХВАЛА

05 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

02.11.2021 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по вказаному кримінальному провадженню обрано суддю ОСОБА_8 , а до складу колегії суддів обрано суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

04.11.2021 року ухвалою вказаної колегії суддів було задоволено заяву про самовідвід судді ОСОБА_8 та кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 передано до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя для визначення нового складу суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 року визначено склад суду по даному кримінальному провадженню, а саме: головуючи суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про призначення та проведення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_6 у відкритому судовому засіданні, колегією суддів, враховуючи відмову обвинуваченого від суду присяжних за участю обвинуваченого, його захисника та потерпілого.

Також, прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому на 60 днів, в якому зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення полі

Відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- обвинувачений може переховуватися від суду у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волi за скоєння особливо тяжкого злочину, з метою ухилення вiд покарання;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, враховуючи те, що ОСОБА_6 знайомий з останніми, а також, оскільки вказані особи підтверджують факт скоєння ним кримінальних правопорушень;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 є особою, яка неодноразово судима, що свідчить про його схильність до скоєння злочинів.

Жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи обставини вчинення інкримінованого злочину, відомості про особу ОСОБА_6 , виконання умов зазначених запобіжних заходів обвинуваченим нічим не гарантовано. Особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні та до моменту подання даного клопотання до суду, прокурору не були представлені. Відсутність таких осіб, а також враховуючи те, що обвинувачений не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, унеможливлює застосування відносно нього запобіжних заходів у вигляді особистої поруки та застави.

Враховуючи характер встановлених ризиків, а також обставини, які їх підтверджують, оскільки вони стосуються відомостей щодо особи обвинуваченого, якi не могли та не змiнилися за час перебування останнього пiд вартою, тому, на думку прокурора, вищезазначенi ризики також залишаються актуальними.

Потерпілий до суду не з`явився, надав заяву, в якій просив підготовче судове засідання провести без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та зазначив, що вважає за можливе застосувати до нього такий запобіжний захід як домашній арешт. Він зазначив, що до його затримання постійно проживав та був зареєстрований у м. Запоріжжя разом із тіткою та цивільною дружиною. Працював, але неофіційно. Він тривалий час перебуває у слідчому ізоляторі. До цього був судимим п`ять разів, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у березні 2021 року. Усі ризики, наведені прокурором, є недоведеними. За таких обставин вважає, що існують усі підстави для задоволення його клопотання про зміну запобіжного заходу. Не заперечує проти призначення судового розгляду. Бажає, щоб кримінальне провадження розглядала колегія суддів, без суду присяжних.

Захисник ОСОБА_7 повністю підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку утримання під вартою обвинуваченому та змінити запобіжний захід на більш м`який. ОСОБА_6 досить тривалий час перебуває під вартою, доказів щодо ризиків у судовому засіданні прокурор не навів, як і не довів суду, що такий запобіжний захід є єдиним можливим у даній ситуації. Просить суд обрати до ОСОБА_10 інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Не вбачає підстав для повернення прокурору обвинувального акту, тому не заперечує проти призначення до судового розгляду.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а також питання щодо призначення до судового розгляду, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 року у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Встановлено, що 13.08.2021 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 11.10.2021. У подальшому, ухвалою слідчого судді вказаний запобіжний захід було продовжено по 05.11.2021 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_6 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово судимий; востаннє звільнився з місць позбавлення волі у березні 2021 року, тобто за п`ять місяців до подій, зазначених в обвинувальному акті; обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, відсутня жодна особа на утриманні).

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченим судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України (санкція зазначених статей передбачає позбавлення волі на строк до 7 та до 10 років позбавлення волі, з урахуванням вимог ст.68 КК України).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_6 раніше був п`ять разів судимий, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у березні 2021 року, тобто за п`ять місяців до подій, зазначених в обвинувальному акті. Також, на цей час відсутні достовірні відомості щодо отримання ОСОБА_10 щомісячного постійного доходу. Обвинувачується останній у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливим мотивом. Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку колегії суддів, відносно обвинуваченого продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів, з урахуванням викладеного, приймає рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_10 строк тримання під вартою.

Водночас, під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашнього арешту та застави.

Під час визначення обвинуваченому ОСОБА_10 такого альтернативного запобіжного заходу як застава, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_10 інкримінуються злочини із застосуванням насильства, суд, в силу положень ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави не визначає.

Також, в даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого ОСОБА_10 , суд вважає, що ризик вчинити інше кримінальне провадження є настільки вагомим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, у т.ч. домашній арешт, не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

На думку колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Під час підготовчого судового засідання учасниками процесу не заявлялись інші клопотання про обрання, зміну, скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.384 КПК прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому в скоєнні злочину, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта й реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та в разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.

Суд таке право обвинуваченому роз`яснив, при цьому ОСОБА_6 відмовився від суду присяжних та письмово виклав свою думку з цього питання.

Прокурор, пояснюючи відсутність письмового роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних як додатку до обвинувального акту, зазначив, що ОСОБА_10 слідчий таке роз`яснення намагалася вручити в умовах слідчого ізолятора. Проте, останній відмовився прийняте таке роз`яснення та підписувати відповідний акт.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти того, що йому прокурор або слідчий роз`яснювали право на суд присяжних та намагалися дати для підпису відповідне роз`яснення в умовах СІЗО.

Розглянувши питання про необхідність повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_10 з підстав відсутності відповідного письмового роз`яснення прокурора про суд присяжних обвинуваченому, суд дійшов до такого.

Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду дасть йому можливість підготуватися до реалізації такого права, і його рішення із цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки в такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, у тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Вважаємо, що роз`яснення судом обвинуваченому ОСОБА_10 права на суд присяжних у підготовчому судовому засіданні, навіть за відсутності фактично такого роз`яснення з боку прокурора на стадії досудового розслідування, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність у обвинуваченого перешкод у реалізації свого права на особливий порядок судового розгляду. В даному випадку ОСОБА_6 мав реальну можливість ефективно скористатися своїм правом на суд присяжних і останньому судом були створені необхідні умови для використання такого права.

Крім цього, на думку колегії суддів, повернення обвинувального акту прокурору не буде необхідним та ефективним засобом виправлення допущеного порушення (не роз`яснення права обвинуваченому на суд присяжних на стадії досудового розслідування) і не сприятиме реальному захисту прав і свобод ОСОБА_10 , враховуючи, що суд у підготовчому засіданні фактично виправив ситуацію, роз`яснивши таке право обвинуваченому. Також, клопотань з боку сторони захисту про повернення обвинувального акту, не надходило.

Отже, враховуючи факт надання обвинуваченому на стадії підготовчого судового засідання права обрати певний склад суду (колегіально чи суд присяжних), вважаємо, що відсутні підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1,2,4 частини третьої статті 314 КПК України, судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 314-317, 372, 384, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, 7, на 15-30 год. 15 листопада 2021 року.

Справу розглядати у відкритому судовому засіданні колегією суддів у складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 .

Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді: прокурор, потерпілий, обвинувачений, його захисник.

У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 03.01.2022 року (включно).

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.
Копію ухвали вручити прокурору, потерпілому, обвинуваченому.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали складено 08.11.2021 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_9

Суддя: ОСОБА_3