Провадження №11-кп/801/1485/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000874 відносно, ОСОБА_8 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК України.

Місцевий суд, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивував прийняте рішення тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання, у виді позбавлення волі строком до 6 років та врахував особу обвинуваченого. В судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: він може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі адвоката в інтересах обвинуваченого, ставиться питання про скасування ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки слідчим не були надані докази стосовно існування ризиків, на підставі яких суд дійшов висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Адвокат зазначає, що суд першої інстанції порушив норми ч. 3 ст. 315 КПК України, згідно з якою на стадії підготовчого судового засідання передбачена можливість обрання, зміни чи скасування запобіжного заходу, а не продовження строку його дії.

Також захисник вказує на те, що немає достатніх доказів вчинення обвинуваченим злочину за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки обвинувачення, на думку захисника, ґрунтується лише на показах потерпілого та немає жодних підстав стверджувати, що ОСОБА_8 проникав у сховище чи житло. Крадіжка була вчинена у домогосподарстві куди був вільний доступ.

Крім того, в апеляційній скарзі наголошується на тому, що обвинувачений проживає разом з батьками похилого віку, які хворіють і потребують допомоги ОСОБА_8 , а в рішенні суду не зазначено підстав, чому не застосовано більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту та не застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили скасувати ухвалу задовільнивши їхню апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.
Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях її застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Посилання захисника ОСОБА_8 , на необґрунтованість його обвинувачення, не береться апеляційним судом до уваги, оскільки на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а отже суддя, слухаючи справу про застосування чи продовження запобіжного заходу, на цій стадії не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри".
Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби судового розгляду виправдовують таке втручання у права обвинуваченого, а суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Питання доведення правильності кваліфікації вчиненого не є предметом розгляду у цьому провадженні, дане питання ґрунтовно має досліджуватися під час розгляду кримінального провадження по суті.
Не заслуговують на увагу посилання захисника обвинуваченого на те, що нормами ч.3 ст.315 КПК України не передбачено порядку продовження запобіжного заходу, оскільки ст. 315 КПК України регулює вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, а повноваження суду на вирішення питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, передбачені ч. 3 ст. 331 КПК України.
Так, прокурор, до спливу строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, подав клопотання про продовження такого строку.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Міський суд правильно врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вчиненийв період іспитового терміну. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_8 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я, під час розгляду клопотання надано не було, а тому заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.
Твердження захисника, що судом не вирішувалось питання про обрання менш суворого запобіжного заходу не відповідає матеріалам провадження, оскільки суд першої інстанції вказував, що врахував положення статті 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 немає достатніх соціально-стримуючих факторів, у нього відсутнє постійне місця роботи та немає постійного джерела доходу, а тому, зважаючи на встановлені обставини у справі прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України.
Наявність у обвинуваченого батьків похилого віку не може бути підставою, яка може суттєво вплинути на наявність ризиків, що доведені прокурором, а отже і не може служити підставою для скасування ухвали місцевого суду, крім того навіть наявність хворих батьків не утримало ОСОБА_8 від вчинення злочину в якому він обґрунтовано обвинувачується.
З огляду на матеріали справи, прокурором в судовому засіданні доведені обставини викладені у клопотанні, а саме те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, запобіжний захід відносно обвинуваченого обрано правильно, підстав для його зміни чи скасування немає.
Наведені доводи спростовують твердження адвоката та самого обвинуваченого про відсутність ризиків, про які зазначав прокурор у своєму клопотанні.
З урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, тяжкість покарань за вчинення ОСОБА_8 злочину у вчиненні якого він обвинувачується, особи обвинуваченого, рішення суду щодо продовження строку запобіжного заходу є законним та обґрунтованим, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, так як у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
Крім того, під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 ставив питання, про невизначення його підзахисному розміру застави під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як альтернативний запобіжний захід.
Однак, застава визначалася ухвалою слідчого судді під час обрання запобіжного заходу, а під час продовження строку тримання під вартою її повторне визначення кримінальним процесуальним законодавством не передбачено. Тому, суд першої інстанції обґрунтовано не зазначав про її застосування у оскаржуваній ухвалі.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги адвоката без задоволення.
Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не встановлено, тому враховуючи викладене та керуючись ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2021, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала остаточна оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9