УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Київ
Справа № 181/261/21
Провадження № 51-127 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Межівський районний суд Дніпропетровської області вироком від 26 травня 2021 року визнав винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Вирішив питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 08 березня 2021 року, приблизно о 16.40 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, по вул. Виноградній в смт Межова Дніпропетровської області, в салоні службового автомобіля під час оформлення працівниками поліції адміністративних матеріалів щодо вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, з метою уникнення відповідальності запропонував працівникам поліції неправомірну вигоду в сумі 4000 гривень.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України як пропозиція, обіцянка неправомірної вигоди службовій особі.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 04 жовтня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_5 не мав наміру надавати працівникам поліції неправомірну вигоду, хотів оплатити штраф на місці офіційно через термінал, а пропозиція надати кошти «по дві гривні кожному» була жартом.
Зазначає, що суду не було надано доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.
Вказує, що працівники поліції провокували ОСОБА_5 на пропонування їм неправомірної вигоди.
Також вважає призначене засудженому покарання надто суворим, враховуючи, що ОСОБА_5 задовільно характеризується, має міцні соціальні зв`язки. В контексті цих доводів наголошує на малозначності вчиненого його підзахисним діяння.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Стосовно доводів про недоведеність вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Як убачається з доданих копій судових рішень, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, послався на показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які суду пояснили, що вони перебувають на посадах інспектора СРПП ВП № 2 та поліцейського відповідно.

У березні 2021 року вони зупинили автомобіль ВАЗ 21214 «Нива» під керуванням ОСОБА_5 . Було встановлено, що останній не має свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також виникла підозра, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Під час складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_5 неодноразово звертався до них із пропозицією надати неправомірну вигоду, спочатку по тисячі гривень кожному, потім по дві тисячі гривень кожному й по причепу дров за не складання матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності. Його неодноразово попереджували, що ведеться відеофіксація, й про те, що він вчиняє кримінальне правопорушення.

Крім цього, під час судового розгляду було досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого встановлено факт пропонування ОСОБА_5 неправомірної вигоди працівникам поліції.

Також суд послався на матеріали справи про адміністративне правопорушення, висновок щодо результатів медичного огляду, відповідно до якого ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння (0,5 проміле).

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, критично поставився до показань засудженого про те, що він пожартував, коли пропонував поліцейським кошти, а також про те, що він хотів дати гроші поліцейським для оплати штрафу на місці, оскільки вони спростовуються іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Оцінивши всі докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.
Колегія суддів Верховного Суду також вважає безпідставними доводи касаційної скарги захисника про провокування ОСОБА_5 працівниками поліції на надання неправомірної вигоди.

Як убачається зі змісту вироку, в судовому засіданні ОСОБА_5 не зазначав про факт провокування, підтвердив, що пропонував працівникам поліції гроші, однак ця пропозиція була жартом. Під час дослідження в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери працівників поліції встановлено, що саме ОСОБА_5 пропонував поліцейським неправомірну вигоду, й у вироку немає вказівок на наявність даних про будь-яке спонукання його до цього з боку працівників правоохоронного органу.

При цьому конкретних доводів щодо факту такого провокування з посиланням на конкретні докази не містить і касаційна скарга захисника.

Стосовно доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, також є безпідставними.
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії вироку, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 45 КК України відноситься до корупційних та є нетяжким, а також дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше несудимий.
За відсутності обставин, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано визнав обставиною, яка його обтяжує, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 369 КК України щодо цього виду покарання, з чим погоджується й Верховний Суд.

Крім цього, зазначаючи у касаційній скарзі про суворість призначеного покарання, захисник посилається на положення ч. 2 ст. 11 КК України щодо малозначності і відсутності суспільної небезпеки вчиненого діяння, однак не наводить обґрунтування цього доводу, чому, на його думку, вказане діяння не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди.
Враховуючи встановлені судами фактичні обставини, а також характер вчиненого правопорушення, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що вчинене ОСОБА_5 діяння може вважатися малозначним.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги, й обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї матеріалів не убачається підстав для її задоволення, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3