Справа № 185/9994/17
Провадження № 1-кп/185/41/21
У Х В А Л А
27 серпня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області колегіально у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000748 від 17 березня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

захисників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :
Обвинуваченому ОСОБА_6 28.07.2017 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, надалі неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу, зокрема, до 02.09.2021 року. Обвинувачений утримується під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4».
Прокурором в судовому засіданні заявлене письмове клопотання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу завершується, 02.09.2021 року немає можливості розглянути провадження по суті, підстав для звільнення обвинуваченого з-під варти немає, останній обґрунтовано обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину.Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були враховані при обрані обвинуваченому запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, не відпали: під загрозою можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, які не допитані судом. Інший більш м`який запобіжний захід, на думку прокурора, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 ОСОБА_16 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт за адресоюВ обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що ризики не необґрунтовані та безпідставні, невмотивовані, не підтверджується доказами. Просили застосувати домашній арешт за місцем реєстрації обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що письмове клопотання прокурора про продовження строків обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтоване.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до положень ч. 3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 02.09.2021 року, однак, завершити кримінальне провадження до вказаної дати неможливо, на даний час відбувається судовий розгляд. Здійснюється допит свідків, заявлених стороною обвинувачення, явка яких тривалий час не здійснювалась, не зважаючи на вжиті заходи судом. Також станом на сьогодні в судове засіданя не з`явився жодного разу один з потерпілих.
Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такі, як домашній арешт та тримання під вартою.
Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.
Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. В частині 2 статті 194 КПК України закріплено, що суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від поваги до особистої свободи, визначеної Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.
В правових позиціях Європейського суду з прав людини, викладених за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», визначено, що:
- відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції по закінченню деякого часу саме тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами;
- продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;
- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення;
- існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою»;
- при цьому існує презумпція на користь звільнення з - під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризикам ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений повинен бути звільнений.
Тобто Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою та зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, впливу на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом, а також враховує тяжкість покарання, яке може бути призначено в разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим, його вік, спосіб вчинення кримінального правопорушення, стан здоров`я обвинуваченого.
Суд бере до уваги, що останній обвинувачується у вчиненні злочину, який є особливо тяжким, в той самий час, з`ясовуючи питання про міцність соціальних зв`язків, судом встановлено, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки: має зареєстроване і має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 разом з мамою та дружино. За місцем проживання характеризується позитивно, має неповнолітню дитину. Є раніше не судимою особою. Має бабуся та дідуся які потребують догляду, що підтверджено довідками ЛКК.
Крім того обвинувачений тривалий час утримується під вартою, зокрема з 27 липня 2017 року. На даний час він перебуває під вартою більше 4 років, що є досить тривалим. З урахуванням так званого «Закону Савченко» (Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII) даний термін, в разі визнання обвинуваченого винуватим, підлягає зарахуванню з розрахунку один день тримання під вартою рівний двом дням відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Нових обставин , які б свідчили про нові фактори, які посилюють заявлені ризики, прокурором не надано. Натомість тривале перебування обвинуваченого під вартою зменшує заявлені прокурором ризики.
Щодо заявлених ризиків, то суд враховує, що обвинувачений з 08 години 27 грудня 2018 року перебував без запобіжного заходу до 12.19 години цього ж дня, однак не ухилився від суду.
Отже, всі обставини, досліджені в ході судового засідання, у сукупності дають достатні підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю, оскільки стороною захисту не доведено про наявність роботи на теперішній час у обвинуваченого.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірність призначення за це суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення обвинуваченого від суду, переховування, перешкоджання судовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Все це дає підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю може в повній мірі запобігти вказаним ризикам (ухилення від суду та впливу на недопитаних свідків та потерпілих) із покладенням обов`язків на обвинуваченого, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 331, 372, КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю, строком на два місяці, а саме - до 23 жовтня 2021 року.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 залишати житло за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 цілодобово та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_6 , та зобов`язати його прибути до місця своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.
Ухвалу в частині запобіжного заходу обвинуваченому передати для виконання органу Національної поліції за місцем реєстрації обвинуваченого.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2