Номер провадження: 11-кп/813/683/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004830 від 30 серпня 2013 року,відносно

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Самашки Ачхой-Мартановського району Чеченської Республіки Російської Федерації, є особою без громадянства, з неповною середньою освітою, не працевлаштований, без реєстрації на території України, перебуває у шлюбних відносинах, має на утриманні двох малолітніх дітей, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- вироком Київського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2002 року за ч.2 ст.186 КК України, на підставі ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців, звільнився по відбуттю покарання 27 травня 2003 року;
- вироком Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2004 року за ч.2 ст.186; ч.3 ст.186; ч.3 ст.187; ч.2 ст.393 КК України, на підставі ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років, з конфіскацією майна, звільнився по відбуттю покарання 06 вересня 2010 року;
- вироком Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2012 року за ч.2 ст.186; ч.2 ст.189 КК України, на підставі ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік чотири місяці, звільнився по відбуттю покарання 14 грудня 2012 року,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187; п.7) ч.2 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього злочину і визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.7) ч.2 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування призначеного ОСОБА_7 покарання визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 30 липня 2014 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк призначеного покарання зараховано ОСОБА_7 строк його переднього ув`язнення у період з 30 липня 2014 року до 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 14 008,32 гривень матеріальної та 300 000 гривень моральної шкоди.

Також оскарженим вироком вирішено питання про долю речових доказів та стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 та представник потерпілої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

27 серпня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_7 від 19 серпня 2021 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний час доби за адресою проживання його сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги клопотання обвинуваченого, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення такого клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Згідно з положеннями ч.3 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд бере до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства) що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього злочину і визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.7) ч.2 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років. На теперішній час вказаний вирок не набрав законної сили.

Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Руслана Яковенко проти України», заява №?5425/11 від 04.06.2015, зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сили, і його можна оскаржити.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.7) ч.2 ст.115 КК України, та йому призначено реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, а прокурор та представник потерпілого у своїх апеляційних скаргах ставлять питання про призначення ОСОБА_7 покарання у виді довічного ув`язнення, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні беззаперечно продовжує існувати ризик того, що з метою уникнення відбування значного терміну призначеного покарання обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватись від апеляційного суду, змінити місце проживання, або взагалі залишити територію України, зважаючи на те, що обвинувачений є громадянином іншої держави та перебуває на території України без передбачених законом підстав.

При цьому наявність у обвинуваченого малолітніх дітей не є перешкодою для виконання вищевказаних дій та жодним чином не зменшує існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням тяжкості призначеного ОСОБА_7 покарання жодні більш м`які запобіжні заходи у даному випадку не дадуть змогу контролювати місце знаходження обвинуваченого та гарантувати належне виконання останнім його процесуальних обов`язків під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутність підстав для зміни останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 193, 194, 376, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт у певний час доби.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4