Справа № 199/7378/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року місто Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_6 від 11.08.2021 по справі 202/4620/21 в межах кримінального провадження № 0000320 від 27.07.2021, на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1
В С Т А Н О В И В:

Суть клопотання до слідчого судді.

27.09.2021 адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_6 від 11.08.2021 по справі 202/4620/21 в межах кримінального провадження № 0000320 від 27.07.2021, а саме, на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .
Свою вимогу обґрунтовує тим, що (стисло, мовою оригінала): «ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від 11.08.2021 (далі Ухвала) по справі № 202/4620/21 задоволено клопотання дізнавача СД ВП № 2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000320 від 27.07.2021 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши будь-яким особам відчуження, користування та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Ухвалу мотивовано слідчим суддею тим, що постановою дізнавача СД ВП «№ 2 Дніпропетровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 28.07.2021 об`єкт нерухомого майна, зазначена квартира, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000320 від 27.07.2021, тому слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки надані докази дають підстави зробити висновок, що вищезазначене нерухоме майно є предметом кримінально протиправних дій та таким, що набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення
В свою чергу клопотання дізнавача СД ВП «№ 2 Дніпропетровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 28.07.2021, мотивовано тим, що: «в ході досудового розслідування встановлено достатні підстави вважати, що невстановлені особи надали приватному нотаріусу підроблені документи, а саме договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 2699 від 07.10.2013 року та в подальшому заволоділи правом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом злочинного посягання. На підставі cm. 98 КПК України 28.07.2021 постановою дізнавача об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_1 було визнано речовим доказом».
Чи скарга була подана особою, що має право подавати скаргу.
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За змістом клопотання про скасування арешту майна та доданими до клопотання матеріалами, ОСОБА_5 заявила право в порядку спадщини як спадкоємець, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті своєї рідної сестри, власниці квартири - ОСОБА_10 , та надала слідчому судді відповідні копії завірених документів, які підтверджують факт родинного зв`язку з останньою, не була присутня при розгляді питання про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000320 від 27.07.2021, тому у неї є право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Клопотання в інтересах ОСОБА_5 подано адвокатом ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 , про що адвокат надав слідчому судді документи, які передбачені КПК України: копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору про надання правової допомоги ОСОБА_5 , завірені належним чином; ордер на надання правничої правової допомоги ОСОБА_5 .
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання подано особами, що мають право подавати клопотання.

Чи скарга підлягає розгляду Амур-Нижньодніпровськім районним судом м.Дніпропетровська (підсудна цьому суду).
16.09.2021 старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 винесено постанову про об`єднання кримінального провадження №0000036 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190 КК України та кримінального провадження №0000320 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, в одне кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за №0000036, оскільки прокурором встановлено, що в провадженні СВ ВП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000320 від 26.07.2021 за аналогічними фактами.

Оскільки такі кримінальні правопорушення належать до підсудності місцевого суду, слідчий суддя приходить до висновку, що така справа підлягає розгляду у Амур-Нижньодніпровському районному суді м.Дніпропетровська, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за №0000036.
Доводи сторін у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , який заявив клопотання, не прибув у судове засідання.
Дізнавач СД ВП № 2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , та прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_9 , як особи, за клопотанням яких було арештовано майно, у судове засідання не прибули.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про можливість здійснити судовий розгляд клопотання про скасування арешту майна за відсутності ОСОБА_5 , представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 , дізнавача ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 .
Прокурор Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , який є процесуальним керівником вказаного об`єднаного кримінального провадження яке зареєстровано в ЄРДР за №0000036, та який своєю постановою від 16.09.2021 об`єднав кримінальне провадження №0000036 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190 КК України та кримінальне провадження №0000320 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, в одне кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за №0000036, не заперечував та підтримав клопотання адвоката ОСОБА_4 , зазначивши, що на теперішній час відпав такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна на квартиру АДРЕСА_1 .
З огляду на позицію та думку прокурора ОСОБА_3 , та враховуючи те, що представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , дізнавач та прокурор ОСОБА_9 були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна шляхом направлення їм судових повісток, в тому числі на електрону пошту, також враховуючи імперативність правової норми про розгляд клопотання про скасування арешту майна слідчим суддєю, судом, а саме, не пізніше трьох днів після його надходження до суду (частина 2 статті 174 КПК України), тому слідчий суддя вважає можливим здійснити судовий розгляд клопотання за відсутності вказаних осіб, за клопотанням яких було арештовано майно, а також, ОСОБА_5 та її представника.

Встановлені обставини.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2021 по справі № 202/4620/21 було задоволено клопотання дізнавача СД ВП № 2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000320 від 27.07.2021 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою для арешту на майно стало те, що постановою дізнавача СД ВП № 2 Дніпропетровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.07.2021 об`єкт нерухомого майна, вказана квартира, визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні та надані слідчому судді докази дали підставу зробити висновок, що вищезазначене нерухоме майно є об`єктом злочинного посягання, предметом кримінально протиправних дій та таким, що набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення невстановленими на той час особами, які надали приватному нотаріусу підроблені документи, а саме договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 2699 від 07.10.2013 року та в подальшому заволоділи правом на квартиру.
Крім того, фактичні обставини вказують на те, що ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2021 в межах кримінального провадження №0000036, накладено арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , оскільки нерухоме майно є предметом кримінально протиправних дій та таким, що набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.

16.09.2021 старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 винесено постанову про об`єднання кримінальних проваджень №0000036 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190 КК України та №0000320 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст.190 КК України в одне кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за №0000036.
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_11 від 19.08.2021 у справі № 199/3495/21 (провадження № 1-кс/199/1115/21) задоволено клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_12 та скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2021 (справа №199/3495/21, провадження №1-кс/199/907/21) в межах кримінального провадження №0000036, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190 КК України, на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник ОСОБА_5 є рідною сестрою та спадкоємицею померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За останньою 12 червня 2013 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі відповідного свідоцтва про право власності.

Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про право власності, копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією свідоцтва про смерть, копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, копіями паспортів та пенсійного посвідчення, заяви про прийняття спадщини, копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу.

В провадженні ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000036, в межах якого ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2021 по справі №202/4620/21 було задоволено клопотання дізнавача СД ВП № 2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000320 від 27.07.2021 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Арешт накладено у зв`язку із тим, що в ході досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження було встановлено, що 18 травня 2021 року приватним нотаріусом ОСОБА_13 було внесено відомості про державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі підробленого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 2013 року та підставі відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_14 про факт посвідчення такого договору щодо реєстрації права власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1 ) за громадянином ОСОБА_15 . В той же час останнім титульним власником зазначеної квартири до вказаного громадянина є ОСОБА_10 . Викладені обставини підтверджуються копією ухвали слідчого судді, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно.

Також в судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2021 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_13 поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за померлим спадкодавцем заявника ОСОБА_10 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Мотивація суду.

Вивчивши та дослідивши доводи, викладені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи заявлене клопотання суд враховує, що ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, наведені вище.

Частиною 1 ст.174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Приписом ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладено виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Таким чином, слідчий суддя уповноважений встановити підстави для скасування арешту, які виникли станом на момент розгляду клопотання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням, зокрема, іншого власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч.1 ст.170 КПК України).

Щодо вирішення питання про обґрунтованість арешту слід також звернутися до практики Європейського суду з прав людини та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Також, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (стаття 41 Конституції України).

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.
Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
З сукупності досліджених слідчим суддею фактичних обставин вбачається, що потреба у накладенні арешту на квартиру відпала, на теперішній час відсутній будь-який суспільний чи приватний інтерес, за якого була б нагальною потреба в обмеженні власника відчужувати, розпоряджатися чи користуватися своїм майном і подальше збереження арешту квартири не відповідає критерію законності, призводить до свавільного втручання у право власності, не відповідає принципу пропорційності.
Тобто, слідчий суддя зазначає та враховує, що підстава для накладення арешту на вищезазначене майно, яка полягала у необхідності запобігання його подальшого відчуження особами, які ним неправомірно заволоділи, та за якими було здійснено державну реєстрацію права власності на таке нерухоме майно на підставі підроблених документів, наразі відпала, оскільки на даний час поновлено запис про реєстрацію права власності на таке майно за останнім законним власником - спадкоємицею заявника.

Також слідчий суддя констатує той факт, що на теперішній час накладений арешт на вказану квартиру унеможливлює переоформлення права власності можливих спадкоємців та є повним блокування для правомірного вступу у спадщину, користування та розпорядження спадщиною останніми.
Крім того, слідчий суддя враховує відсутність жодних заперечень з боку прокурора ОСОБА_3 щодо скасування арешту на зазначене у клопотанні нерухоме майно, який є процесуальним керівником за об`єднаним кримінальним провадженням та який повністю підтримав клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, зазначивши у судовому засіданні, що на теперішній час відпала необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна на квартиру АДРЕСА_1 , та актуальність накладення арешту втрачена, тому слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог клопотання, необхідність його задоволення, у зв`язку із цим про необхідність скасування раніше накладеного ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.08.2021 в межах кримінального провадження №0000320 від 27.07.2021, арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 ».

Керуючись ст.ст.170-173, 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя,
П о с т а н о в и в:

Клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000320 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України задовольнити.
Скасувати арешт майна, що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.08.2021 по справі 202/4620/21 в межах кримінального провадження № 0000320 від 27.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1