ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1820/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, громадянина України, працюючого на посаді такелажника в ТОВ «Муравей-Україна», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , немаючого судимості в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 17 липня 2021 року близько 16 год. 35 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 15, на фоні тривалих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, підбіг до ОСОБА_5 та наніс йому один удар ногою в область тулуба, внаслідок чого останній впав з велосипеда. Після цього ОСОБА_2 став наносити потерпілому численні цілеспрямовані удари ногами в область голови та корпусу тіла.
Вказаними діями ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: ран волосистої частини голови; субкон`юктивального крововиливу правого ока; лінійного перелому лобної кістки справа з переходом лінії перелому на стінку лобної паузи, верхню та нижню стінку правої очниці, переломів стінок обох гайморових пазух, навколо очних синців з обох сторні.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 17 липня 2021 року приблизно о 16 год. 30 хв. зустрів потерпілого біля його роботи в м. Києві по вул. Зрошувальна, 15. Оскільки у нього з потерплим раніше був конфлікт, ОСОБА_2 підбіг до нього та наніс йому удар ногою, від якого той впав з велосипеда, після чого він знову наніс йому ногою декілька ударів в голову та корпус. Загалом ОСОБА_2 наніс потерпілому близько 4-5 ударів ногою. Потерпілий опору не чинив. У подальшому, приблизно через місяць, ОСОБА_2 попросив вибачення у потерпілого, однак фінансово йому ніяк не допомагав.
Крім того, ОСОБА_2 у судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого та зазначив, що буде намагатися більше не вчиняти злочини.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_2 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, потерпілий та захисник не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_2 покарання, суд, ураховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він є тяжким, характер вчиненого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я людини, поведінку обвинуваченого після нанесення ним першого удару від якого потерпілий впав з велосипеду, а саме, продовжив наносити численні удари ногами у голову та груди, дані про особу обвинуваченого, який працює, в силу ст. 89 КК України, є несудимий, однак неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема із застосуванням іспитового строку та штрафу, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, відсутність обставин, що обтяжують покарання, щире каяття у вчиненому, що судом визнається як обставина, яка пом`якшує покарання, думку потерпілого, уважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки його виправлення, ураховуючи викладене, а також те, що останній раніше вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин, що свідчить про те, що він вперто не бажає стати на шлях виправлення, а також те, що у 2020 році ОСОБА_2 вже був судимий за кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, проте продовжує вчиняти суспільно небезпечні та протиправні діяння, що посягають на життя й здоров`я особи, та характеризується підвищеною суспільною небезпекою, можливо лише за умови його ізоляції від суспільства.
Щодо посилання ОСОБА_2 на те, що він буде намагатися не вчинення у майбутньому злочинів, то на переконання суду, це не є достатньо переконливими для того, щоб дійти висновку про можливість виправлення останнього без відбування призначеного покарання.
Стосовно доводів захисника, що на утриманні обвинуваченого перебуває мати похилого віку, то суд не приймає їх до уваги, оскільки останнім не було надано жодного доказу на підтвердження такого.
Отже, виходячи з наведеного, суд уважає, що призначення ОСОБА_2 реальної міри покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з дня його фактичного затримання після вступу вироку в законну силу.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі вартість проведеної судової експертизи на суму 3771 грн. 60 коп. в дохід держави.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1