ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/522/16-к Номер провадження 11-кп/814/103/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003284, за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 18.07.2011 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 204 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн., штраф сплачений частково, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 про відшкодування моральної та стягнення матеріальної шкоди.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, органами досудового розслідування ОСОБА_8 висунуте обвинувачення в тому, що 15.09.2015 близько 14 годин 00 хвилин він знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_3 , відкрито із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, взявши потерпілу однією рукою за горло, а іншою рукою затиснутою у кулак почав наносити удари по тулубу й обличчю потерпілій ОСОБА_12 , заволодів мобільними телефонами потерпілої ОСОБА_12 , а саме: «Iphone 5» та «Samsung Galaху Core Duos».

Вказаними діями ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден на нижній губі та шиї, які згідно висновку експерта №945 від 07.10.2015 відносяться до легких тілесних ушкоджень. З місця вчинення злочину ОСОБА_8 зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав матеріального збитку ОСОБА_12 на суму 4750 гривень.

Відповідно до обвинувального акту дії ОСОБА_8 за вказаним епізодом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 крім іншого висунуте обвинувачення в тому, що 03.12.2015 близько 12 год. 00 хв. в першому під`їзді будинку АДРЕСА_4 працівниками поліції його було затримано, так як останній згідно ОРС «Розшук» №68/15 Кременуцького ВП знаходився в розшуку, оскільки переховувався від органів Кременчуцького MB КВІ УДПтС України в Полтавській області з метою уникнення покарання призначеного Апеляційним судом Полтавської області від 17.08.2015. При затриманні у ОСОБА_8 вилучено пістолет іноземного виробництва разом з набоями, місце та час придбання яких в ході досудового розслідування не встановлено. Згідно висновку експерта №2/272 від 17.12.2015 вказаний пістолет являється вогнепальною зброєю, який придатний для проведення пострілів штатними стартовими патронами калібру 9 мм. комбінованим зарядом, шляхом роздільного спорядження зі снарядом діаметром до 6.5мм, та іншими патронами з аналогічними розмірними характеристиками, споряджених різними видами метальних зарядів. Пістолет виготовлений промисловим способом із внесенням змін до його конструкції, які виражаються в видаленні заглушки каналу ствола та заглушені газовідвідного отвору самостійним способом. Надані на дослідження сім патронів, являються нестандартними переробленими бойовими припасами калібру 9мм.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_8 за вказаним епізодом кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК України, як незаконне носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Виправдовуючи ОСОБА_8 суд вказав, що оцінюючи зібрані органом досудового розслідування та представлені суду стороною обвинувачення докази, які перевірені в даному судовому провадженні та безпосередньо досліджені судом, у своїй сукупності без усяких сумнівів, не дають можливості дійти обґрунтованого висновку щодо доведеності вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті.

Зокрема, суд послався на те, що в повідомленні про підозру ОСОБА_8 від 03.12.2015, яку здійснював прокурор прокуратури м. Кременчука ОСОБА_13 , є підпис іншої особи, а не ОСОБА_8 , що підтверджується висновком експерта № 1822-17, а тому ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного не набув.

Крім того, зміна раніше повідомленої підозри від 28.01.2016 здійснювалась старшим слідчим СВ Кременчуцького ВП ОСОБА_14 , що є грубим порушенням вимог ст. 279 КПК України, а саме якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Суд дійшов висновку, що неможливо змінити підозру, яка раніше не була пред`явлена особі.

Також суд вказав, що протокол огляду місця події від 03.12.2015, під час якого ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції для огляду предмет схожий на пістолет чорного кольору, магазин з 7-ма патронами, ремінь та кобуру чорного кольору, є недопустимим доказом, так як підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі, без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

Разом із цим, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення вказаного огляду місця події за участю ОСОБА_8 , а відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до ЄРДР лише 04.12.2015 на підставі даних, отриманих під час вказаного огляду.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди та стягнення матеріальної шкоди відповідно до вимог ч. 3 ст. 129 КПК України залишено без розгляду у зв`язку з виправданням обвинуваченого за недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені ним.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою проведеного судового розгляду, невідповідністю висновків суду дослідженим під час судового розгляду доказам, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону ухвалення рішення незаконним складом суду та проведення з початку судового розгляду кримінального провадження № 0002384, яке до суду не направлялось.

Просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції через порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини п.102 рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п.131 рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», рішення ЄСПЛ «Яременко проти України», ст.9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На переконання прокурора на вказані порушення вказує зокрема висловлена головуючою суддею позиція про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих правопорушень, зроблена нею до ухвалення вироку у справі, що відображено в ухвалі суду про скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 від 18.07.2017. У подальшому, в порушення вимог п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» суд не було створено необхідних і належних умов для реалізації сторонами кримінального провадження процесуальних прав та обов`язків, а саме безпідставно відхилено ряд обґрунтованих клопотань сторони обвинувачення, а саме: про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, клопотань прокурора про надання судового доручення про проведення слідчого експерименту за участі потерпілої та щодо проведення перевірки за фактом застосування співробітниками поліції недозволених заходів психологічного примусу до ОСОБА_8 . Крім цього, вказує на вчинення суддею підказок для надання необхідної відповіді обвинуваченим, не вжиття заходів до ОСОБА_8 який порушував порядок у судовому засіданні, зокрема висловлювався нецензурною лайкою в сторону потерпілої та її представника, сприйняття суддею його дій як жарт.

Через вказану поведінку судді, їй було заявлено відвід, у задоволенні якого безпідставно відмовлено, оскільки відвід був заявлений на підставі обставин, які очевидно викликають сумніви у неупередженості судді, що, відповідно до п.2 ч.1 ст.412 КПК України призвело до ухвалення рішення незаконним складом суду.

Державний обвинувач заперечує висновки суду про неповідомлення обвинуваченого ОСОБА_8 про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри не уповноваженою особою.

Також прокурор вказує, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду показаннями потерпілої ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 безпідставно не взяті до уваги з огляду на те, що сам обвинувачений не заперечував присутність вказаних осіб на місці події. Зазначає про неврахування постанови про об`єднання кримінальних проваджень № 0004380 та № 0003284, та як наслідок неправильно визнано недопустимим доказом висновок експерта №2/272 від 17.12.2015

Крім цього, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме власноручно написану заяву ОСОБА_8 про добровільну видачу речей, відповіді на запити про те, що ОСОБА_8 не видавалися посвідчення, які виявлено та вилучено в ході огляду місця події від 03.12.2015 та дозволу на носіння зброї.

Також вказує, що суд незаконно ухвали рішення у кримінальному провадженні № 0002384, оскільки в ході судового розгляду, починаючи з підготовчого судового засідання, всі ухвали суду викладені окремим документом та судово-почеркознавча експертиза, яка є ключовою при винесенні виправдувального вироку, складено та винесено у кримінальному провадженні № 0002384, яке до суду не направлялось, а тому не може стосуватися кримінального провадження № 0003284.

Адвокат ОСОБА_10 представник в інтересах потерпілої ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України та задовольнити цивільний позов.

Заперечує висновки суду щодо того, що ОСОБА_8 фактично статусу підозрюваного не набув, оскільки допускаючи, що перше повідомлення про підозру було таким, що здійснено всупереч вимогам Закону, існування підстав для обґрунтованої підозри не зникає. Тому, на думку представника, повідомлення про підозру, здійснене слідчим ОСОБА_14 повинно вважатися таким, що було здійснено вперше за умови, що воно містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 277 КПК України.

При цьому, на доводи суду щодо неможливості змінити повідомлення про підозру, яке не було пред`явлено, наголошує на тому, що друге повідомлення про підозру за часом не є зміною раніше повідомленої підозри, а є першим повідомленням, оскільки те, що було здійснено 03 грудня 2015 року не можна вважати таким, що було здійснено. Отже, застосовану судом концепцію плодів отруєного дерева дійсно можливо застосувати, але лише щодо періоду між повідомленнями про підозру, що здійснені 03.12.2015 та 28.01.2016.

Посилається на безпідставне відкидання показань свідків сторони обвинувачення, зокрема з мотивів зацікавленості свідків у розгляді справи та на користь потерпілої та суперечності показань відомостям, наданим іншими свідками, та прийняття показань свідків сторони захисту та самого обвинуваченого.

На думку представника потерпілої, судом не взято до уваги відомості, що характеризують обвинуваченого, які могли б посіяти сумнів у його словах, зокрема характеристику надану начальником відділеня СПС та затверджену начальником Комсомольського ВЦ УДПтСУ у Полтавській області, за якою ОСОБА_8 за характером психічно неврівноважений, імпульсивний, агресивний, схильний до брехні.

Не надано оцінку фактам, що ОСОБА_8 неодноразово засуджувався за злочини, що передбачені ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 204 КК України, раніше вже повідомляв до цього суду неправдиву інформацію в межах іншої справи, про наявність у нього на вихованні малолітньої дитини, хоча даний факт не відповідає дійсності, оскільки дитина ОСОБА_12 має батька ОСОБА_18 .

Позиції інших учасників судового провадження
В суді апеляційної інстанції прокурори підтримали подану державним обвинувачем апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити, водночас висловила думку про можливість призначення нового судового розгляду з підстав заявлених прокурором. Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України, не дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства з огляду на наступне.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його упередженості.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження 17 травня 2019 року головуючою суддею ОСОБА_1 ухвалено вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , яким останнього визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю того, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Основними мотивом прийняття такого рішення стало те, що на переконання суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 станом на 03.12.2015 не набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, всупереч вимогам національного кримінального процесуального законодавства, оскільки прокурором прокуратури м. Кременчука ОСОБА_13 не було здійснено повідомлення про підозру йому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому суд врахував висновок експерта №1822-17 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 15.06.2017, в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_8 , в графі «підозрюваний» на зворотній сторінці першого аркушу повідомлення про підозру від 03.12.2015 виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою.

Однак, така попередня думка головуючої по справі була сформована нею раніше в ухвалі про скасування застосованого відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 18.07.2017.

Зокрема суд, у порушення вимог ч. 1 ст. 89 КПК України, не маючи підстав для нагальної оцінки доказу висновку експерта № 1822-17 від 15.06.2017 на предмет його очевидної допустимості, що чинним процесуальним законодавством визначено як виключний випадок оцінки доказу до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення вироку, за відсутності відповідних клопотань сторін кримінального провадження чи/або потерпілого про визнання доказу очевидно недопустимим, вдався до оцінки доказу висновку експерта № 1822-17 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 15.06.2017 та вказав, що ОСОБА_8 після отримання вказаного висновку на час постановлення ухвали (18.07.2017) не є підозрюваним чи/або обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, фактично сформулювавши свою думку про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

У подальшому, в порушення положень ч. 6 ст. 22 КПК України та дотримуючись свого переконання про невинуватість обвинуваченого, суд першої інстанції не створив необхідних умов державному обвинувачу та представнику потерпілої для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зокрема судом безпідставно було відмовлено у задоволенні ряду клопотань, за результатами реалізації яких були б отримані додаткові дані що могли вплинути на висновки суду.

Така поведінка головуючої по справі викликала недовіру прокурора, внаслідок чого останній заявив відвід головуючій з підстав висловленої позиції в ухвалі суду 18.07.2017 про невинуватість ОСОБА_8 та подальше незадоволення обґрунтованих клопотань сторони обвинувачення.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.02.2019 заяву прокурора Кремечуцької місцевої прокуратури про відвід судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0002384 від 16.09.2015 залишено без задоволення. При цьому вказана ухвала не містить мотивів через які суд відхилив доводи прокурора про відвід головуючої у справі.

Оскільки ухвала про відвід окремому оскарженню не підлягає, її слід ревізувати в апеляційному порядку, на що суд апеляційної інстанції має повноваження згідно чинного КПК.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів не може погодитися із висновком, що містить ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.02.2019 про відсутність підстав для задоволення відводу головуючій судді ОСОБА_1 , адже надавши оцінку ключовому доказу висновку експерта № 1822-17 до виходу суду в нарадчу кімнату, не маючи для цього процесуальних, а отже і законних підстав, суддя висловила свою позицію про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в ухвалі від 18.07.2017. У подальшому, у тому числі з цих підстав, виправдала ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. При цьому після постановлення ухвали від 18.07.2017 не створювала необхідних умов державному обвинувачу та представнику потерпілої для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В даному випадку упередженість судді для об`єктивного спостерігача була очевидною.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Веттштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питаннями його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції об`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства»). У цьому відношенні вигляд має певну важливість іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку у демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість ( рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішенні «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є сумніви, повинен заявити собі самовідвід.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення п. 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 21, п. 4 ч. 1 ст. 75, ст. 412 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вирок місцевого суду постановлений судом, який викликає сумніви у його безсторонності та неупередженості.

Оскільки наведене порушення є істотним і таким, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.05.2019 щодо ОСОБА_8 на підставі ч. 1 ст. 412 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку із встановленням вказаного порушення, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості перевірити інші доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої.

При новому розгляді суд має створити необхідні умови сторонам кримінального провадження для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3