Справа № 404/6554/21
Номер провадження 1-кс/404/2472/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду в м. Кропивницькому клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження 0002060 за ч.5 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на речі, вилученні 21.09.2021 року під час проведеного, на підставі ухвали слідчого судді, обшуку квартири АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що, вилучене майно має значення для кримінального провадження в якості речового доказу та відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України. Мета звернення збереження речових доказів.

Слідчий / прокурор надали заяви про слухання клопотання без їх участі, клопотання підтримують.

Власник і володілець вилученого майна ОСОБА_5 надав письмову заяву, в якій просить розглянути клопотання без нього.

Враховуючи такі обставини, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України розгляд клопотання проведено за відсутності учасників процесу та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали клопотання приходжу до висновку про його обґрунтованість, виходячи із наступного.

21.09.2021 року по зазначеному кримінальному провадженню на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда, працівники поліції провели обшук квартири АДРЕСА_1 (а.к.35-41).

За результатами проведеного обшуку були виявлені та вилучені речі, перелік яких містяться в протоколі обшуку. Вилучене майно оглянуто і постановою слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 22.09.20-21 року визнано речовим доказом (а.к.42-44).

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, слідчий у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, слідчий правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вищезазначені речі та документи можуть бути приховані, передані, пошкоджені або знищені. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру( п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України). Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані у розумні строки (ч.1 ст.28 КПК України). Розумними вважаються строки, що є необхідно об`єктивними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критерієм для їх визначення є: складність провадження, кількість підозрюваних і кримінальних правопорушень, обсяг і специфіка процесуальних дій для досягнення мети кримінального провадження.

Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер.

Прокурор надав достатні данні: результати зафіксовані в протоколі обшуку, огляду місця події, огляду предметів, допити свідків та потерпілих, впізнання речей, на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України). Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Дійсно, заявлені до арешту речі є речовими доказами та відповідають вимогам статті 98 КПК України. Проте, не доведеною залишається мета арешту на: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такий захід забезпечення в цій частині не відповідає його розумності та співрозмірності обмеження прав володільця документа, завданням кримінального провадження та наслідкам такого арешту для підозрюваного.

Означені речі є особистими документами особи, тобто документами, які детермінують правовий статус їх володільця, а отже, будь-які дії з ними неминуче впливають на комплекс прав та обов`язків особи, часто позбавляючи чи обмежуючи здатність реалізовувати належні суб`єктивні права. Так, без паспорта громадянина України особа позбавляється можливості здійснювати майже всі передбачені Конституцією й законами України політичні права (активне й пасивне виборче право, право на членство в політичних партіях, право на доступ до державної служби), їй також блокується доступ до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявами чи скаргами тощо.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В даному випадку слідчий/прокурор не довели правову підставу та мету в накладенні решту на особисті документи підозрюваного. Зокрема, встановлено, що хоча документ і може містити відомості, які мають значення для кримінального провадження, проте, такі відомості можуть здобуватись слідчим у інший передбачений КПК спосіб, у тому числі з інших джерел або завдяки застосуванню іншого заходу забезпечення кримінального провадження. Накладення ж арешту на паспорт може призвести до порушення прав власника майна, але це в даному випадку не відповідає потребам досудового розслідування.

Зазначені в клопотанні речі (особисті документи), з урахуванням правової кваліфікації злочину, який інкримінується підозрюваному, не мають відношення до предмету доказування в рамках кримінального провадження та відповідають критеріям визначеним в ст. ст. 98, 167 КПК України.

Досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню та до якого не було прямо надано дозвіл на вилучення при постановленні ухвали про обшук. Перелік майна, до якого надано дозвіл на вилучення ухвалою про проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 не містить чіткої вказівка на право вилучення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, паспорту громадянина України для виїзду за кордон та свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таке майно має статус тимчасово вилученого майна відповідно до статті 167 КПК України та підлягає негайному поверненню його володільцю. Майно, що було тимчасово вилучено слідчим під час проведення обшуку, не відповідає вказаним критеріям і не підлягає арешту. Враховані негативні наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, що суттєво позначитися на інтересах власника.

З урахуванням викладеного і керуючись ст. 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження 0002060 за ч.5 ст. 185 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на речі, вилучені під час обшуку 21.09.2021 року квартири АДРЕСА_1 , заборонивши їх відчуження, користування та розпорядження, а саме на:

міні камеру OMG SQ11 1080P чорного кольору; кофту сірого кольору; джинси синього кольору; футболку в чорну і білу полоски; футболк4 сірого кольору; кепку сірого кольору; лупу; два ключі та магнітний ключ; складний швейцарський ніж; 3 пінцети; ключ шестигранний; сверло по бетону; крючок для в`язання - власником та володільцем яких є ОСОБА_5 .

Відмовити в накладенні арешту на: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Негайно повернути ОСОБА_5 :

- Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- Паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- Свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Слідчому СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , вчинити дії спрямовані на реєстрацію арешту майна. Ухвала про арешт майна виконується негайно (ст.175 КПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1