Справа 363/1660/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/510/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
Іменем України

30 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
за участю
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясногородка, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені статті 76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені статті 76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Синяк, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей 2012 року народження та 2016 року народження, працюючого оператором Компанія «Комплекс Агромарс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені статті 76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди у розмірі 60 014 грн.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 матеріальної шкоди у розмірі 2 230 грн.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 матеріальної шкоди у розмірі 27 612 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 матеріальної шкоди у розмірі 14 879 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000грн.

Цивільний позов ОСОБА_15 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 матеріальної шкоди у розмірі 15 646 грн.

Цивільний позов ОСОБА_16 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 матеріальної шкоди у розмірі 3 281 грн.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчинені таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в житло та в інше приміщення, повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

Так, в першій декаді грудня 2016 року (точного часу та дати в ході слідства не встановлено), ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, приїхав до свого знайомого ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 та запропонував останньому вчинити крадіжку, на що той добровільно погодився.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 (точної дати та часу в ході слідства не встановлено), діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, на автомобілі марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на той час користувався ОСОБА_9 , поїхали до СТ «Левада» в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_17 , в якому не горіло світло, після чого пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, перелізли через паркан та опинившись на території вказаного домоволодіння, підійшли до будинку, де ОСОБА_7 за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, шляхом пошкодження металопластикового вікна відчинив його, після чого вони разом з ОСОБА_9 проникли до приміщення будинку. Перебуваючи разом в будинку, останні помітили та взяли належне ОСОБА_17 майно, яке завантажили до вищевказаного автомобіля та поїхали до м. Вишгород у власних справах. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 2 470,28 грн.

Крім того, в першій декаді грудня (точного часу та дати в ході слідства не встановлено), ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, зустрів свого знайомого ОСОБА_9 , та запропонував йому вчинити крадіжку, на що останній добровільно погодився.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 (точної дати та часу в ході слідства не встановлено), діючи умисно, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, на автомобілі марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на той час користувався ОСОБА_9 , поїхали до садового товариства «Озерне» в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_15 , в якому не горіло світло, та пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, перелізли через паркан та опинившись на території вказаного домоволодіння, підійшли до будинку, де ОСОБА_7 за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, шляхом пошкодження металопластикових дверей, відчинив їх та разом з ОСОБА_9 проникли до приміщення будинку. Перебуваючи в будинку, останні помітили та взяли належне ОСОБА_15 майно, яке винесли з будинку та завантажили до вищевказаного автомобіля.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 знову повернулися до вказаної території домоволодіння, та підійшовши до підсобного приміщення, де ОСОБА_7 за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, шляхом пошкодження дверей, відчинив останні та разом з ОСОБА_9 проникли до підсобного приміщення звідки взяли майно, яке належать ОСОБА_15 . Викрадене майно, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 також завантажили до автомобіля та поїхали в м. Вишгород, по власним справам. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 15 646 грн.

Крім того, у ОСОБА_7 в першій декаді грудня 2016 року (точного часу та дати в ході слідства не встановлено), який перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 зателефонував до свого знайомого ОСОБА_8 та запропонував йому вчинити крадіжку, на що останній погодився.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 (точної дати та часу в ході слідства не встановлено) діючи умисно, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, на автомобілі марки «Шкода Пікап», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 , приїхали до СТ «Глядин», в с. Хотянівка, Вишгородського району, Київської області, де проїжджаючи по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_13 , в якому не горіло світло, після чого пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, перелізли через паркан та опинившись на території вказаного домоволодіння, підійшли до будинку, де ОСОБА_7 за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, шляхом пошкодження металопластикового вікна відчинив його, та ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 проникли до приміщення будинку. Перебуваючи в будинку, останні помітили та взяли майно, яке завантажили до вищевказаного автомобіля та поїхали до місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де розподілили між собою на власний розсуд викрадене ними майно. В результаті викрадення зазначеного майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяли потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 27 612 грн.

Крім того, у ОСОБА_18 в першій декаді грудня 2016 року (точного часу та дати в ході слідства встановити не виявилося можливим), який перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 зателефонував до свого знайомого ОСОБА_8 та запропонував йому вчинити крадіжку, на що останній добровільно погодився.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 (точної дати та часу під час слідства не встановлено) діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, при цьому діючи повторно, на автомобілі марки «Шкода Пікап», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 , приїхали до СТ «Лотос» в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_19 , в якому не горіло світло, після чого пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, перелізли через паркан та опинившись на території вказаного домоволодіння, підійшли до будинку, де ОСОБА_8 за допомогою фомки, яку заздалегідь взяв з собою, пошкодив металеву захисну решітку на металопластиковому вікні, після чого ОСОБА_7 за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою шляхом пошкодження металопластикового вікна відчинив його, та проник разом з ОСОБА_8 до приміщення будинку. Перебуваючи в будинку, останні оглянули його та взяли належні ОСОБА_14 речі, які завантажили до автомобіля та поїхали з місця події. Своїми злочинними діями, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 заподіяли ОСОБА_14 матеріального збитку на суму 37 332 грн.

Крім того, що в першій декаді січня 2017 року (точного часу та дати в ході слідства не встановлено), у ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 зателефонував до свого знайомого ОСОБА_8 та запропонував йому вчинити крадіжку, на що останній добровільно погодився.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 (точної дати та часу в ході слідства не встановлено), діючи умисно, повторно, з єдиним злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, на автомобілі марки «Шкода Пікап», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 поїхали до СТ «Глядин» в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_12 , в якому не горіло світло, після чого пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, перелізли через паркан та опинившись на території вказаного домоволодіння, підійшли до будинку, де ОСОБА_7 за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, шляхом пошкодження металопластикового вікна разом з ОСОБА_8 проникли до приміщення будинку. Перебуваючи разом в будинку, останні помітили та взяли належні ОСОБА_12 речі, які завантажили до автомобіля та поїхали до своїх місць проживання. Своїми злочинними діями, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяли ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 2 230 грн.

Крім того, в першій декаді січня 2017 року (точного часу та дати в ході слідства не встановлено), у ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 зателефонував до свого знайомого ОСОБА_8 та запропонував йому вчинити крадіжку, на що останній добровільно погодився.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 (точної дати та часу в ході слідства не встановлено), діючи умисно, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, на автомобілі марки «Шкода Пікап», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 , приїхали до СТ «Глядин» в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_11 , в якому не горіло світло, після чого пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, перелізли через паркан та опинившись на території вказаного домоволодіння, підійшли до металевого вагончика, де ОСОБА_7 за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, шляхом пошкодження вікна відчинив останнє, після чого проник в приміщення вагончика та відчинив ОСОБА_8 двері з середини. Перебуваючи разом у металевому вагончику, останні помітили та взяли належні ОСОБА_11 речі. Викрадене майно, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розподілили між собою (точний перелік розподілених викрадених електроінструментів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час слідства встановити не виявилося можливим), та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд. Своїми злочинними діями, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяли ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 60 014 грн.

Крім того, у першій декаді січня 2017 року (точного часу та дати в ході слідства не встановлено), у ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення.

Після чого, ОСОБА_7 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, при цьому діючи повторно, попрямував до СТ «Енергетик» в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_16 , в якому не горіло світло, після чого пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, переліз через паркан та опинившись на території вказаного домоволодіння, підійшов до будинку, де за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, шляхом пошкодження металопластикового вікна відчинив останнє та проник в приміщення будинку, де помітив та взяв речі, які в подальшому реалізував. В результаті викрадення зазначеного майна ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_20 матеріальну шкоду на загальну суму 3 281 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинувачених, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 внаслідок м`якості, просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щире каяття. Змінити мотивувальну частину вироку зазначивши, що злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Зазначити в резолютивній частині вироку про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_17 , про стягнення солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_17 матеріальної шкоди у розмірі 2 470 грн. 28 коп. Виключити з резолютивної частини вироку рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_16 матеріальної шкоди у розмірі 3 281 грн. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції при звільненні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, не надав належної оцінки даним про особи обвинувачених та обставинам вчинення злочину, внаслідок чого безпідставно застосував положення ст. 75 КК України. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_7 вчинив сім крадіжок майна потерпілих, обвинувачений ОСОБА_8 чотири, що свідчить про їх систематичну протиправну діяльність та, відповідно суспільну небезпечність. При цьому ОСОБА_7 в шести випадках виступав ініціатором вчинення злочинів, один злочин вчинив одноособово. Крім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не працюють, будь-якоюсуспільно-корисною працею не займаються, доходів не мають, за місцем проживання не зарекомендували себе з позитивної сторони. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не було враховано думку потерпілої ОСОБА_17 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 реальної міри покарання, матеріальна і моральна шкода потерпілим не відшкодована, крім того в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинуваченими вживались дієві заходи, спрямовані на відшкодування збитків потерпілим, що на переконання апелянта свідчить про відсутність щирого каяття обвинувачених. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено та враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів, які згідно положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а не до злочинів середньої тяжкості як зазначено у вироку. Крім того, апелянт вказує про те, що в резолютивній частині вироку не вирішено питання щодо цивільного позову ОСОБА_17 . Окрім того, згідно обвинувачення, визнаного судом доведеним, матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_16 спричинена протиправними діями ОСОБА_7 , до якого потерпілим пред`явлено позов, однак у резолютивній частині вироку суд задовольнив позов та стягнув завдану потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора підтримала частково, не підтримала апеляційну скаргу в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_17 , думки обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в житло та в інше приміщення, повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання із застосуванням положень статті 75 КК України.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, пропорційності та індивідуалізації кримінальної відповідальності, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх суспільній небезпечності та даним про особу винного.

Проте, суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема при застосуванні положень статті 75 КК України, зазначених норм закону не дотримався, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам статті 370 КПК України щодо його законності.

Так, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі положень статті 75 КК України, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, обмежившись формальним перерахуванням даних, що характеризують його особу, та пославшись на обставини, що відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та визнання вини, дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Між тим, колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції не погоджується та вважає, що, приймаючи таке рішення, суд залишив поза увагою і не проаналізував характеру вчиненого злочину, те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив сім епізодів викрадення майна потерпілих, в шести епізодах вчинення злочину виступав ініціатором, один епізод вчинив одноособово. Також місцевий суд не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює, будь-якою суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, думку потерпілої ОСОБА_17 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 реальної міри покарання.

Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_7 , його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, а відтак застосування щодо нього положень ст.75 КК України та звільнення від відбування призначеного вироком суду покарання з випробуванням виключається.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, а тому вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з ухваленням свого вироку відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Крім того, як правильно вказує в апеляційній скарзі прокурор, вчинені обвинуваченими кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 185 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, втім місцевий суд, визначаючи класифікацію вчинених обвинуваченими злочину відніс їх до категорії злочинів середньої тяжкості, що підлягає зміні апеляційним судом.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності (сім епізодів), дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, будь-якою суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, висновки пробації щодо особи обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає за можливе зменшити розмір визначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке, на переконання колегії суддів, відповідатиме принципам співмірності вчиненого, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєнню нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної прокурора щодо безпідставного застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень статті 75 КК України, то колегія суддів знаходить їх необґрунтованими.

На переконання колегії суддів виключення обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченим - щирого каяття, не впливає на вид та розмір обраного ОСОБА_21 судом першої інстанції покарання, оскільки суд при призначенні ОСОБА_21 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, будь-якою суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, висновки пробації щодо особи ОСОБА_21 , те, що він має третю групу інвалідності, обставину, що пом`якшує покарання визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги прокурора в частині вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_16 . Так, згідно обвинувачення, визнаного судом доведеним, матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_16 спричинена протиправними діями ОСОБА_7 , до якого потерпілим пред`явлено цивільний позов (т.1 а.с.77). Проте, у резолютивній частині вироку суд задовольнив позов та стягнув завдану потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Отже, підлягає виключенню з резолютивної частини вироку рішення місцевого суду щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_16 матеріальної шкоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про зазначення в резолютивній частині вироку суду рішення про задоволення цивільного позову ОСОБА_17 на суму 2470,28 грн., то вони є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цивільний позов потерпілою ОСОБА_17 не заявлявся, у зв`язку з чим в порядку ст. 404 КПК України підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку суду рішення про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_17 .

За таких обставин, вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року підлягає зміні в частині цивільного позову, а апеляційна скарга прокурора у цій частині підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним і призначити покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання цього вироку.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду рішення про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_17 .

Виключити з резолютивної частини вироку рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_16 матеріальної шкоди у розмірі 3 281 грн.

В решті вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя Суддя Суддя