ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/921/20 Номер провадження 11-кп/814/807/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0000303 від 09.06.2020 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, освіта середня, в силу ст.89 КК України не судимого,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вказано відраховувати з дня прибуття його до установи відбування покарання, визначеною в порядку КВК України.

Стягнуто із обвинуваченого витрати на залучення експерта для проведення автотехнічної та експертизи технічного стану автомобіля в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 70 коп, у кримінальному провадженні, унесеному до ЄРДР за №0000303 від 09.06.2020 на користь держави в УДКСУ у Пирятинському районі.

По справі вирішено питання щодо речових доказів .

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 07.06.2020 року близько 01 години, керуючи належним йому на праві власності технічно-справним автомобілем Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався на 146 км + 774 м автошляху Київ-Харків-Довжанський у Пирятинському районі Полтавської області поблизу с. Олександрівка, де порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме, проявив неуважність, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля ліворуч, виїхав на розділювальну смугу для руху, та допустив наїзд на металеву огорожу.

Внаслідок порушення обвинуваченим вище вказаних вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до даної дорожньо-транспортної події, у пасажира автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 046 від 26.06.2020 виявлено тілесні ушкодження, що утворилися по ударному механізму при ударі об деталі салону автомобіля та металеву огорожу при ДТП в якості пасажира легкового автомобіля, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті і за ступенем тяжкості відносно живої особи відповідають тяжкому ступеню тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Смерть ОСОБА_7 настала від політравми - уточнених травм із залученням декількох ділянок тіла.

У діях водія ОСОБА_7 , згідно висновку експерта №393 від 22.06.2020, вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор, який не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме - безпідставне застосування ст. 69 КК України, а також із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами лише на 2 роки, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобами на 3 роки.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом недостатньо враховано тяжкість вчиненого злочину, наслідки, які настали від дій ОСОБА_7 , характер допущених обвинуваченим порушень Правил Дорожнього руху .

На думку прокурора, суд безпідставно не врахував та виключив із обвинувачення обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, відшкодування завданої шкоди ґрунтується лише на свідченнях потерпілого про відсутність в останнього претензій до обвинуваченого. Проте, які дії були вчиненні обвинуваченим спрямовані на відшкодування завданої злочином шкоди у вироку не зазначено.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, застосувавши положення статті 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що місцевий суд належним чином не обґрунтував неможливість застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, зважаючи на наявність декількох пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позиції потерпілого та особу обвинуваченого.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, прокурора в підтримку поданої стороною обвинувачення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оскаржується.

Згідно з положеннями статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

На думку апеляційного суду, неспроможними є доводи прокурора про наявність підтвердженого матеріалами провадження факту перебування обвинуваченого в момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зроблений запис у медичній картці стаціонарного хворого про стан сп`яніння ОСОБА_7 у вигляді інформації про результати огляду хворого із застосуванням алкотестера №07680 - 1,89% без складання відповідного акту огляду та висновку щодо результатів огляду на стан сп`яніння за встановленою формою прямо передбачених Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" не може слугувати належним доказом підтвердження перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом в момент ДТП.

Крім того, в матеріалах провадження міститься постанова Пирятинського районного суду від 05.02.2021, яка набрала законної сили, згідно якої ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.130 КУпАП. Зокрема, судом встановлено, що водій ОСОБА_7 07 червня 2020 року о 01 год. на 147 км. автодороги Київ-Харків-Довжанський, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, вживав горілку після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.10 «є» Правил дорожнього руху України (а.с.147-148).

Нових доказів про перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_8 про наявні підстави для застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 , то вони є безпідставними, оскільки обвинуваченим вчинено суспільно-небезпечнео діяння, в результаті якого загинула людина, а наявність щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої шкоди, не є обставинами, які дають підстави для безумовного застосування положень ст.75 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Водночас суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими доводи прокурора про безпідставність застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, а призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції порушив вимоги чинного законодавства.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 з урахуванням положень ст.69 КК України місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України та приписами п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зокрема, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як вбачається з вироку, обираючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є молодим, має на утриманні неповнолітню дитину, добре характеризується за місцем проживання, не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та у наркологічному кабінеті на диспансерному обліку не перебуває, а також щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому, як обставини, що пом`якшують його покарання, і відсутність обставин, які б його обтяжували. Вказавши у вироку, що зазначені пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції вважав можливим призначити обвинуваченому основне покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 69 КК України, тобто перейшов до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 286 КК України.

При цьому, переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення щодо застосування ст. 69 КК України у вироку не наведено, як і обґрунтування підстав, з яких суд дійшов висновку про явну суворість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі встановлених у межах санкції закону, за якими його визнано винуватим.

Крім цього судом першої інстанції належним чином не перевірено, чи відшкодував обвинувачений заподіяну шкоду потерпілому та в якому розмірі.

Колегія суддів вважає, що таке рішення прийнято судом без належного врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину і особи обвинуваченого.

За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної статтею 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Водночас суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, так як ОСОБА_7 керуючи джерелом підвищеної небезпеки на автошляху у темну пору доби за досить значних показників швидкості у 120 км/год, грубо порушив ПДР України, які обвинувачений як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб, та внаслідок ДТП, спричиненої діями обвинуваченого настали непоправні тяжкі наслідки у виді смерті пасажира ОСОБА_7 на місці пригоди.

Наведене значно підвищує як суспільну небезпечність особи обвинуваченого, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

На думку колегії суддів, ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді трьох років обмеження волі, є явно м`яким і не буде сприяти виправленню засудженого.

На переконання суду апеляційної інстанції, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, з урахуванням особи обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Таким чином, застосування щодо ОСОБА_7 при призначенні основного покарання за ч.2 ст.286 КК України положень ст. 69 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок місцевого суду частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку у цій частині.

У зв`язку із цим вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України, з постановленням апеляційним судом в цій частині нового вироку за правилами ст. 420 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості даного кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер даного злочину та його високий ступінь суспільної небезпеки, виходячи з обставин вчинення, що призвів до непоправних наслідків у виді смерті людини, дані про особу обвинуваченого, який визнав винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, є несудимим, особою молодого віку, має на утриманні неповнолітню дитину, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря психіатра та у наркологічному кабінеті на диспансерному обліку не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , правильно визнані щире каяття у вчиненому, а також активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого у кримінальному провадженні колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, за наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , та відсутності обставин, які б його обтяжували, з огляду на думку потерпілого, який, хоча і просив у суді першої інстанції суворо не карати обвинуваченого, але у своїй заяві на адресу апеляційного суду повідомив, що йому тільки частково відшкодовано матеріальну шкоду, а моральна шкода не відшкодована взагалі, колегія суддів вважає за необхідне призначити йому за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у межах санкції інкримінованої йому статті.

На переконання апеляційного суду, тільки таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та сприятиме меті покарання, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Зважаючи на встановлені вище обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, з урахуванням допущення з боку обвинуваченого грубого порушення Правил дорожнього руху, що спричинило невідворотність тяжких наслідків, колегія суддів приходить до висновку що призначене судом першої інстанції додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк два роки, не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та вважає за необхідне та доцільне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами у максимальному розмірі, закріпленому у санкції ч.2 ст.286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Зважаючи на викладені вище обставини, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, в той час як апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції - скасуванню у частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного місцевим судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та неправильним застосуванням місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст.69 КК України при призначенні основного покарання за ч.2 ст.286 КК України, яка не підлягає застосуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку у цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

ОСОБА_7 взяти під варту у залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 14 грудня 2021 року.

В іншій частині зазначений вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4