ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/270/22 Справа № 175/1162/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні № 0000101,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 06 лютого 2021 року приблизно о 01.00 годині перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , здійснював рух по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги сполученням с. Вольське - с. Майорка у Дніпровському районі Дніпропетровської області зі сторони с. Волоське у напрямку с. Майорка, перевозячи у якості пасажирів ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилася на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка знаходилася на задньому сидінні праворуч, і ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка знаходилася на задньому сидінні ліворуч.
Під час руху обвинувачений не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її зміни, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху в темну пору доби в умовах недостатньої видимості, на заокругленні проїзної частини дороги ліворуч втратив контроль над керуванням автомобіля, в результаті чого в районі дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту (Майорка)» транспортний засіб у некерованому стані виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч і передньою частиною здійснив наїзд на дерева, після чого перекинувся.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ-2102» реєстраційний номер НОМЕР_1 отримали тілесні ушкодження, а саме:
- ОСОБА_13 - у вигляді закритої травми грудної клітини з переломами 7-го, 8-го та 9-го ребер ліворуч по лопатковій лінії зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);
- ОСОБА_14 - у вигляді сумісної тупої травми: крововиливів у м`які покрови голови та під мозкові оболонки, ушкодження легень і серця, що ускладнилось розвитком шоку, яка за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті на місці події близько 01.00 години 06 лютого 2021 року.
Причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди послужили дії ОСОБА_15 , який грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а) і 12.1 Правил дорожнього руху України, які встановлюють:
- п.1.3 - «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
- п.1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п.2.3 - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- п.2.9 - «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння…»;
- п.12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Невиконання обвинуваченим ОСОБА_16 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесних ушкоджень і спричиненням загибелі
ОСОБА_17 апеляції:
- захисник просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки, на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Зазначає, що тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення під, «а» п. 2.9 ПДР не є елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, адже саме по собі не призводить до суспільно небезпечних наслідків, передбачених у цій статті.
Також, звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі види правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» за № 1231-ЇХ від 16 лютого 202 і року. було внесено зміни до ч. 1 ст. 75 КК України та виключено з переліку кримінальних правопорушень, за вчинення яких особа мала право на звільненні від відбування покарання з випробуванням, злочини, пов`язані з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Сама подія кримінального правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_5 було притягнуто до кримінальної відповідальності, мала місце 06 лютого 2021 року, тобто до внесення вищезазначених змін до Кримінального кодексу України, а тому ОСОБА_5 не може бути позбавлений права на звільнення від відбування покарання
Заслухавши захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає вимоги апеляції такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в апеляції не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги захисника з посиланням на суворість призначеного обвинуваченому покарання судом є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За приписами ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

При обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій тяжких злочинів та належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, внаслідок якого загинула особа та інша особа отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який раніше сім разів притягався до адміністративної відповідальності за правопорушення на транспорті, у тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, належних висновків для себе не зробив, позитивно характеризується за колишнім місцем проходження військової служби та задовільно за місцем проживання, фактично працює, має сім`ю та на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованих на прізвище цивільної дружини ОСОБА_18 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом віднесено щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, саме у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, що є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

За наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Щодо посилання захисника про можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, то колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, водієм, який керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зазвичай виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому навіть позитивна характеристика, наявність на утриманні малолітніх дітей не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК та звільнення від відбування призначеного покарання.
Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення покарання, з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, оскільки судом призначене покарання є законним, справедливим з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Разом з тим, захисник звернув увагу, що в оскаржуваному вироку зазначено про порушення обвинуваченим підп. «а» п. 2.9 ПДР, що не є елементом об`єктивної сторони складу злочину, проте апеляційний суд зазначає, що вказівка у вироку на порушення водієм транспортного засобу вказаного підпункту лише деталізує, уточнює, конкретизує правопорушення, його суспільну небезпечність, стан суб`єкта злочину, передбаченого ст. 286 КК, але жодним чином не впливає на кваліфікацію злочину.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3