Справа № 595/589/18
Провадження № 1-кп/603/6/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р.

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000064 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2018 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого 30.11.2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.185 та ч.2 ст.187 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, 14.04.2021 року Бучацьким районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 7 (сім) років шість місяців

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
обвинуваченого ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

У ОСОБА_4 , раніше судимого та обвинуваченого у вчиненні умисних корисливих злочинів проти власності, 28 лютого 2018 року близько 16 год 00 хв під час перебування разом із ОСОБА_7 у приміщенні кафе «Дари природи», яке знаходиться в АДРЕСА_2 , виник злочинний намір спрямований на викрадення чужого майна, а саме грошових коштів ОСОБА_7 , які знаходилися у гаманці чорного кольору.
З метою реалізації свого злочинного наміру, 28 лютого 2018 року приблизно о 16 год 30 хв ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 піти разом із ним до його знайомого, який проживає у багатоповерховому житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 щоб продовжити там відпочивати, на що ОСОБА_7 погодився.
Після цього ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 пішли до будинку, який знаходиться в АДРЕСА_3 та зі сторони міського скверу зайшли на перший поверх під`їзду вказаного житлого будинку.
Реалізовуючи свій злочинний намір, 28 лютого 2018 року приблизно о 16 год 40 хв ОСОБА_4 , знаходячись на першому поверсі під`їзду житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету протиправного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що полягають у незаконному посяганні на право власності ОСОБА_7 , передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 , який йшов попереду нього та нічого не кажучи наніс ОСОБА_7 два удари кулаком руки в область живота та один удар в ділянку шиї, внаслідок чого ОСОБА_7 впав на сходову площадку першого поверху житлового будинку.
Після цього ОСОБА_4 , діючи в умовах очевидності, у присутності потерпілого ОСОБА_7 , знаючи, що робить це помітно для ОСОБА_7 , який усвідомлював протиправний характер дій ОСОБА_4 , який у свою чергу також усвідомлював, що його дії ОСОБА_7 помічені, усвідомлюються та оцінюються як факт викрадення майна, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , запхав свою руку у внутрішню ліву кишеню куртки ОСОБА_7 , витягнув звідти шкіряний гаманець чорного кольору, всередині якого знаходились грошові кошти у сумі 200 гривень, банківська карточка для виплат відділення «Приватбанк» № НОМЕР_1 , аркуш паперу з написаним пін-кодом банківської картки та посвідчення водія № НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_7 . Витягнувши даний гаманець, ОСОБА_4 вийшов з під`їзду та пішов у напрямку центру м.Бучач, отримавши при цьому можливість володіти, користуватися та розпоряджатися шкіряним гаманцем вартістю 450 гривень та речами, які в ньому знаходились, а саме: грошовими коштами у сумі 200 гривень, банківською карточкою для виплат відділення «Приватбанк» № НОМЕР_1 , на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 2723 гривні, аркушем паперу з написаним пін-кодом банківської картки та посвідченням водія № НОМЕР_2 виданим на ім`я ОСОБА_7 .
Доводячи свій злочинний намір до логічного завершення, ОСОБА_4 , діючи умисно, бажаючи заволодіти неналежними йому грошовими коштами, які знаходились на банківській карточці для виплат відділення «Приватбанк» № НОМЕР_1 , 28 лютого 2018 року о 16 год 48 хв підійшов до банкомату Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № А1900053, який знаходиться в м.Бучач на вул. Міцкевича, 2 та здійснив успішно дві трансакції із даної карточки, а саме о 16 год 48 хв зняв грошові кошти у сумі 2000 гривень, о 16 год 50 хв зняв грошові кошти у сумі 700 гривень, отримавши можливість володіти, користуватися та розпоряджатися неналежними йому грошовими коштами.
У результаті вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3350 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю та пояснив, що у 2018 році, точної дати не пам`ятає, познайомився із потерпілим ОСОБА_7 і пішли з ним у кафе «Дари природи» у м. Бучач де розпили з ним пляшку горілки. Перебуваючи у кафе, в нього виник злочинний намір на відкрите заволодіння чужим майном ОСОБА_7 , а саме гаманцем із вмістимими у ньому речами та цінностями. Тому він запропонував потерпілому зайти до його знайомого, що проживає у багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , нібито для продовження вживання алкоголю, на що потерпілий погодився. Пройшовши разом із потерпілим до вищевказаного будинку та зайшовши в під`їзд зі сторони міського скверу, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає він наніс ОСОБА_7 , який йшов попереду нього два удари кулаком в область живота та один удар в ділянку шиї, внаслідок чого потерпілий впав на сходи, а він підійшовши до нього витягнув із внутрішньої лівої кишені куртки гаманець чорного кольору, всередині якого знаходилися грошові кошти у сумі 200 грн, банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , аркуш паперу з написаним пін-кодом банківської картки та посвідчення водія № НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_7 . Після чого, вибіг із під`їзду й попрямував до банкомату Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», який знаходиться в м. Бучач на вул. Міцкевича, 2, та зняв грошові кошти у сумі 2000 гривень, а пізніше у сумі 700 гривень. Коштами розпорядився на свій розсуд, а гаманець викинув. Через деякий час, коли дізнався, що потерпілий ОСОБА_7 написав заяву про викрадення майна, зустрівся із потерпілим та повернув йому посвідчення водія. Окрім цього, під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово зазначав, що жалкує за вчиненим. У дебатах наголосив, що готовий нести покарання запропоноване стороною обвинувачення.
Обґрунтованих підстав ставити під сумнів правдивість показів обвинуваченого ОСОБА_4 щодо скоєного кримінального правопорушення (злочину), у суду немає.
Потерпілий ОСОБА_7 двічі на адресу суду надсилав заяву в яких зазначав про проведення судового розгляду без його участі, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого у заявах не висловлював. Щодо призначення покарання поклався на розсуд суду.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм що у такому випадку вони будуть позбавленні права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
У разі визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), суд у відповідності до ч. 3 ст. 374 КПК України, окрім іншого, зазначає мотиви призначення покарання.
Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що обвинувачений вчинив умисний корисливий злочин проти власності в період непогашеної судимості, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Обвинувачений ОСОБА_4 неодружений, не працює, притягується до кримінальної відповідальності не вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та під наглядом лікаря психіатра не перебуває.
До обставин, які обтяжують покарання суд відносить вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
До обставин, які пом`якшують покарання суд відносить щире каяття.
Окрім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд має право визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України. За таких обставин, суд визнає молодий вік обвинуваченого ОСОБА_4 та визнання ним вини обставинами, які пом`якшують покарання.
Отже, оцінюючи в сукупності обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає перші з них такими, що в незначній мірі перевищують за своїм впливом другі.
Згідно поданих потерпілим ОСОБА_7 на адресу суду заяв убачається, що він претензій матеріального/морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не висловлював, просив покарання призначити згідно із положеннями кримінального закону, покладаючись на розсуд суду.
За таких обставин, беручи до уваги стійкість суспільно небезпечної поведінки обвинуваченого, ураховуючи наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, що в незначній мірі перевищують обтяжуючу покарання обставину, думку потерпілого та визнання обвинуваченим під час судового розгляду своєї провини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на строк, що наближений до мінімального, яке слід відбувати реально.
За таких обставин, підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає, оскільки це вважатиметься явно несправедливим внаслідок м`якості та недостатнім для досягнення мети покарання.
Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) до постановлення вироку Бучацьким районним судом Тернопільської області від 14 квітня 2021 року, тому покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю злочинів відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2021 року.
Принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим суд застосовує зважаючи на вік обвинуваченого ОСОБА_4 і той не малий строк покарання (7 років шість місяців), який він уже відбуває і вважає, що саме таке покарання сприятиме виправленню обвинуваченого, не суперечитиме інтересам суспільства, буде достатнім та необхідним, запобігатиме вчиненню новим злочинам, а також відповідатиме принципам справедливості, гуманності, співмірності, невідворотності покарання за вчинене діяння.
З урахуванням вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2020 року строк відбуття покарання ОСОБА_4 , слід рахувати з моменту взяття його під варту, а саме з 11 вересня 2019 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування під вартою.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про цивільний позов та про понесені процесуальні витрати.
Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
З огляду на вищевказане, керуючись статтями 8, 129 Конституції України, статтями 369, 371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки три місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2021 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 (семи) років 6(шести) місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 , з урахуванням вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2020 року, рахувати з моменту взяття його під варту, а саме з 11 вересня 2019 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування під вартою.
-посвідчення водія № НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_7 , яке поміщено у сейф пакет експертної служби №1095809 і на даний час знаходиться на зберіганні у Бучацькому ВП ТВП ГУНП у Тернопільській області, після набрання вироком суду законної сили повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1