ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 589/3672/20 Номер провадження 11-кп/814/1047/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000942, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 21.05.2013 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком на 1 рік; 2) 23.04.2014 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць; 3) 13.01.2016 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ст.69, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 місяців; 4) 19.03.2019 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і 6 місяців; 5) 01.07.2019 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і 6 місяців, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Вказано строк відбування покарання рахувати з 28.09.2020 та зараховано в порядку ст. 72 КК України у призначений судом строк покарання попереднє ув`язнення з 28.09.2020 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Вирішено питання скасування арешту майна, порядку стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 28.09.2020 близько 15:00 год. ОСОБА_7 спільно зі своїм знайомим ОСОБА_8 перебував біля 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де в цей час знаходилась ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка стояла на ґанку вказаного під`їзду. Побачивши в руках останньої пакет, ОСОБА_7 вирішив ним незаконно заволодіти.

Після цього ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та шляхом ривку вихопив з рук останньої пакет, з яким почав втікати з місця вчинення злочину, та тим самим відкрито заволодів майном потерпілої, яке знаходилось в пакеті, а саме: грошима в сумі 291 грн. купюрами номіналом 100, 20, 10, 5 та 1 гривні, а також полімерними пакетами; тканинною сумкою; металевим ключем; картонною текою з документами; зошитами; аркушами паперу; копіями документів; квитанціями про оплату комунальних послуг; чеками про сплату платежів; бланками документів; канцелярськими ножицями; кульковими ручками; коробкою з сірниками; канцелярським файлом; порожнім флаконом лікарського засобу; шкарпеткою, які для потерпілої матеріальної цінності не представляють, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 291 грн.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з вироком суду та просить його скасувати, або змінити міру покарання відповідно до ст. 69 КК України.

Посилається при цьому на те, що вирок ухвалений суддею, яким раніше він вже притягувався до кримінальної відповідальності у інших кримінальних провадженнях.

Судом також не враховано його хворобу та те, що він проходить курс лікування та постійно знаходиться під сильнодіючими препаратами, а тому не може усвідомлювати дії або бездіяльність.

Вказує, що відповідно до звукозапису судового засідання, він був позбавлений правової допомоги, а захисник ОСОБА_10 не виконувала свої обов`язки та прийняла сторону обвинувачення, вказавши, попри невизнання ним речових доказів, що якщо він визнає вину то до нього застосують положення ст. 69 КК України, а тому він визнав що кепка належить йому, хоча фактично не належить.

Крім того, в день вчинення злочину він був одягнений в інший одяг, ніж той, який показували в судовому засіданні.

Не погоджується з показаннями свідка ОСОБА_8 , якого 28.09.2020 він не бачив, та якого, на його думку, працівники поліції примусили давати неправдиві покази.

Вказує, що свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні його не впізнав, а свідок ОСОБА_12 давала показання під примусом працівників поліції.

Просить врахувати, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_13 яка є інвалідом та потребує постійної допомоги, а також неповнолітня донька ОСОБА_14 .

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений апеляційну скаргу підтримав та просив пом`якшити покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України. В той же час вину не визнав, вказавши, що його вина не доведена належними та допустимими доказами, повідомляв, що потерпілу не грабував, зазначив, що він є особою розумово відсталою, а також те, що він не пам`ятає обставин події через перебування в стані алкогольного сп`яніння внаслідок вживання алкоголю в кількості 150 гр.

Прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважає вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, просила залишити його без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.
Твердження обвинуваченого про не доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення спростовується доказами, дослідженими судом в ході судового слідства та на які суд послався у вироку, давши їм аналіз та оцінку.
Під час судового слідства судом було допитано свідків обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_11 впевнено вказала на обвинуваченого, як на особу, яка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпосередньо перед вчиненням пограбування потерпілої ОСОБА_9 тривалий час спілкувався із потерпілою. Свідок кілька разів пройшла мимо них та навіть спілкувалася із обвинуваченим, а тому добре запам`ятала його та одяг в який він був одягнений, зокрема джинси синього кольору, темна кофта та кепка чорно-біло-червоного кольору. ОСОБА_11 звернула увагу на кепку, яка впала їй в око, оскільки яскравий червоний колір виділявся. Свідок ОСОБА_8 показав, що разом із ОСОБА_15 , якого добре знає, оскільки він є його колишнім сусідом, спільно вживали спиртні напої на лавці біля під`їзду будинку. Поряд з ними на ганку стояла жінка похилого віку та спілкувалася із ними. ОСОБА_7 вирвав з рук вказаної жінки пакет та втік. В той момент, коли обвинувачений намагався заволодіти пакетом потерпілої, ОСОБА_8 намагався його зупинити, але ОСОБА_7 відштовхнув його, від чого свідок упав. Свідок ОСОБА_12 спостерігала за пограбуванням із балкону та дала показання які не суперечать показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а навпаки - доповнюють їх в деталях, зокрема звернула увагу на кепку з червоним кольором, в якій був нападник.

Показання вказаних свідків узгоджуються з письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.09.20120; протоколом огляду місця події з фото таблицею до нього від 28.09.2020 згідно якого біля 2-го під`їзду будинку №17 по вул. Привокзальній в м. Шостка під дерев`яною лавкою виявлено пластикову пляшку з-під «Pepsi» та з неї вилучено сліди пальців рук; висновком експерта від 06.10.2020 згідно якого відбитки на пляшці з-під «Pepsi» належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спростовує твердження обвинуваченого про не перебування його 28.09.2020 близько 15:00 біля 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 ; протоколом огляду від 28.09.2020 ділянки місцевості біля будинку №13 по вул. Привокзальна в м. Шостка, де вилучено належний потерпілій ОСОБА_9 з її речами та грошовими коштами в сумі 260 грн., а також речі нападника зелена кофта та кепка чорно-червоного кольору; протоколом слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_8 від 19.10.2020, в ході якого свідок підтвердив обставини відкритого викрадення ОСОБА_7 пакету з особистими речами та грошовими коштами потерпілої; протоколом пред`явлення фотографій обвинуваченого для впізнання свідку ОСОБА_11 ; висновком щодо результатів мадичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння № 154 від 28.09.2020, відповідно до якого ОСОБА_13 в момент затримання перебував в стані сп`яніння.

Колегія суддів погоджується із висновками та мотивами суду першої інстанції про доведеність «поза розумним сумнівом» вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Твердження обвинуваченого про те, що він є особою розумово відсталою та під час вчинення кримінального правопорушення не міг усвідомлював значення своїх дій, об`єктивно матеріалами кримінального провадження не підтверджено. Так, відповідно до довідки психоневрологічного диспансерного відділення КНП «Шосткинська ЦРЛ» №575 від 30.09.2020 ОСОБА_7 , 1988 р.н. на диспансерному обліку не перебуває та не виявлено ознак психічного захворювання. Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно довідки Шосткінського об`єднаного міського військкомату №4/1370 від 30.09.2020 є військовозобов`язаний. Звертає на себе увагу той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів до покарання у виді позбавлення волі з реальним їх відбуванням у місцях позбавлення волі та жодного разу до нього не застосовувалися примусові заходи медичного характеру. Отже у колегії суддів відсутні підстави для розумних сумнівів щодо осудності обвинуваченого, у зв`язку з цим відсутні підстави для призначення ОСОБА_13 судово-психологічної експертизи.

Обставини, за наявності яких слідчий суддя чи суддя не можуть брати участь у кримінальному провадженні визначені ст. ст. 75, 76 КПК України. Зокрема у цих статтях відсутня підстава як участь судді в іншому кримінальному провадженні щодо даної особи. Враховуючи наведені вимоги закону, підстави для відводу чи самовідводу судді ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні відсутні, а склад суду є законним.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного)хворого, ОСОБА_7 має захворювання на туберкульоз і йому рекомендовано приймати протитуберкульозні препарати та відсутні покази до госпіталізації. Даних про те, які саме ліки приймав ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення та чи приймав він їх взагалі у матеріалах кримінального провадження відсутні. А отже заява ОСОБА_13 про перебування його під впливом сильнодіючих медичних препаратів під час вчинення кримінального правопорушення та не усвідомлення у зв`язку з цим значення своїх дій і не керування ними є надуманою.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, є особою середнього віку, не одружений, не працевлаштований, має професійно-технічну освіту, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Відмовляючи у застосуванні положень ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд вказав на відсутність пом`якшуючих покарання обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується із таким рішеням на підставі наступного.
Положенням ст. 69 КК України визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Суд першої інстанції правильно не застосував положення ст. 69 КК України щодо обвинуваченого, врахувавши те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку. Вказані обставини правильно визнані судом як такі, що обтяжують покарання обвинуваченому. Судом у повній мірі враховано особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює.

Доводи обвинуваченого про неврахування судом наявності на його утриманні хворої престарілої матері та неповнолітньої доньки є безпідставними. Так, у матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про наявність у ОСОБА_13 неповнолітньої доньки, а також те, що його мати ОСОБА_13 , 1967 р.н. хворіє на тяжку хворобу. Більш того, згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї ОСОБА_13 проживає спільно із матір`ю та двома сестрами, неповнолітнім братом і малолітнім племінником. Вбачається, що, навіть при наявності будь-якого захворювання у матері обвинуваченого, яка не є особою похилого віку, разом із останньою проживає ще двоє повнолітніх членів сім`ї, які в змозі за необхідності надати їй допомогу та утримувати її.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_13 призначено покарання, яке за своїм розміром є наближеним до мінімального та є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не є надмірно суворим.

Отже з огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність вимог сторони захисту щодо пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_13 чи скасування вироку суду у зв`язку із недоведеністю його вини, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4