Справа № 947/3956/22
Провадження № 1-кс/947/1280/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 000128 від 15.01.2021 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баштанків, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого востаннє 01.06.2021 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 року, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 від 15.01.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.189 ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 255-1 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше судимими за скоєння умисних кримінальних правопорушень відповідних висновків для себе не зробили та знову скоїли умисне кримінальне правопорушення.
Так, 23.12.2016 ОСОБА_5 затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України та на підставі ухвал слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси в період з 26.12.2016 по 08.04.2021, перебував у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» (далі ДУ «ОСІ»).
Також, 08.11.2021, ОСОБА_5 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та на підставі ухвал слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси в період з 08.11.2021 по 14.01.2022, перебував у ДУ «ОСІ».
Крім того, 03.10.2020, ОСОБА_7 затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, та на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з 06.10.2020 перебуває у ДУ «ОСІ».
Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під час перебування в статусі слідчо-заарештованих в ДУ «ОСІ», підтримуючи злодійські традиції, не бажаючи ставати на шлях виправлення, тобто процесу позитивних змін, які відбуваються в їх особистості та створюють у них готовність до самокерованої правослухняної поведінки, не підкорюючись вимогам чинного законодавства України, що визначають порядок утримання та перебування ув`язненими в слідчих ізоляторах, правилам поведінки в зазначених установах, а також загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, використовуючи свої особисті якості та можливості здобули повагу та авторитет серед заарештованих та засуджених, як особи в статусі суб`єкта злочинного впливу.
Так, згідно з правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, які затверджені наказом Міністерства юстиції України 14.06.2019 № 1769/5, ув`язненні зобов`язані:
- додержуватися розпорядку дня, встановленого в СІЗО, виконувати законні вимоги адміністрації СІЗО та персоналу СІЗО. Не здійснювати умисних дій, що загрожують життю і здоров`ю інших осіб, а також принижують їх гідність;
- дотримуватися санітарно-гігієнічних правил, мати охайний зовнішній вигляд, постійно підтримувати чистоту в камері. Після підйому заправляти свої ліжка і здійснювати вологе прибирання камери (жилого приміщення);
- бути ввічливими між собою, а також з адміністрацією СІЗО та персоналом СІЗО, вставати з ліжок, вітаючись з адміністрацією СІЗО і персоналом СІЗО, шикуватися в шеренгу під час проведення кількісних перевірок;
- не вступати в суперечки з адміністрацією СІЗО та персоналом СІЗО, не принижувати їх гідність, не перешкоджати виконанню ними своїх обов`язків. На вимогу адміністрації СІЗО та персоналу СІЗО повідомляти свої прізвище, ім`я, по батькові;
- дотримуватися тиші після сигналу «Відбій» та норм шуму протягом дня, а також правил поведінки і чистоти у двориках для прогулянок;
- дбайливо ставитися до інвентарю, обладнання та іншого майна СІЗО, дотримуватися правил пожежної безпеки, а також безпеки під час поводження з електроприладами;
- за призначенням персоналу СІЗО чергувати в камері по черзі.
Ув`язненим і засудженим забороняється:
- порушувати правила поведінки та правила тримання під вартою;
- без дозволу персоналу СІЗО виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів;
- порушувати лінію охорони та встановлені межі СІЗО;
- чинити опір законним діям персоналу СІЗО, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших ув`язнених і засуджених;
- продавати, дарувати або відчужувати в інший спосіб на користь інших осіб, які тримаються в СІЗО, предмети, вироби і речі, що перебувають в особистому користуванні;
- відбирати речі та предмети в інших осіб;
- перегукуватися і перестукуватися, а також встановлювати в будь-який інший спосіб зв`язок з особами, які перебувають в інших камерах, а під час прогулянки - з особами, які перебувають у сусідніх двориках;
- викидати будь-які предмети з вікон, перебувати на підвіконні, закривати наглядові вічка у дверях і стінах камер;
- порушувати цілісність підлоги, стелі, стін, дверей, решіток, робити на них будь-які написи і помітки, псувати книги та інші предмети і речі, що видаються для користування у СІЗО, а також наклеювати, вивішувати будь-що на стіни, вікна, інвентар, що належить СІЗО;
- завішувати спальні місця та мінятися ними без дозволу персоналу СІЗО;
- тримати та розводити тварин (засуджені, залишені у СІЗО для роботи з господарського обслуговування, можуть тримати тварин з дозволу адміністрації СІЗО);
- користуватися будь-якими саморобними електроприладами, без дозволу персоналу СІЗО самостійно проводити будь-які ремонтні роботи в камері;
- виготовляти, зберігати і користуватися предметами, речами, напоями та речовинами, забороненими для передавання ув`язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі;
- грати в карти, а також інші азартні ігри з метою одержання матеріальної вигоди, а також організовувати їх;
- заподіювати собі або іншим особам тілесні ушкодження, у тому числі за допомогою іншої особи, а також завдавати умисної шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від виконання встановлених обов`язків;
- порушувати встановлений порядок проведення побачень, надсилання листів, скарг і заяв;
- курити у не відведених для цього адміністрацією СІЗО місцях;
- вживати у присутності адміністрації СІЗО, персоналу СІЗО та інших осіб, які відвідують СІЗО, нецензурні та жаргонні слова;
- наносити собі або іншим ув`язненим чи засудженим, які перебувають у СІЗО, татуювання.
Нехтуючи вказаними обов`язками та з метою здобуття і укріплення авторитету серед осіб негативної спрямованості, які утримувалися у виправних установах, слідчих ізоляторах, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 неодноразово порушували режим утримання, за що піддавались заходам дисциплінарного стягнення адміністрацією установи.
Внаслідок даних порушень, в тому числі порушення локалізації, розкладу дня, зберігання заборонених предметів, невиконання законних вимог адміністрації установ виконання покарань, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 також здобули повагу і авторитет серед засуджених, як особи, що не підкорюються законним вимогам адміністрації та представників правопорядку.
Маючи на меті здобуття лідерських позицій в середовищі засуджених та заарештованих, ОСОБА_5 став умисно порушувати режим утримання за що 96 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за період перебування в ДУ «ОСІ».
У свою чергу, ОСОБА_7 19 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за період перебування в ДУ «ОСІ».
Маючи здобутий серед засуджених та заарештованих осіб повагу та авторитет, перебуваючи у так званому статусі «бродяг», як особи, які ведуть «правильний» для «злодійських» традицій спосіб життя, маючи прізвиська у злочинному середовищі «Стасік» ( ОСОБА_5 ) та «Кольчик» ( ОСОБА_7 ), з метою матеріального забезпечення та координації злочинної діяльності, накопичення та отримання грошових коштів, майна чи інших активів (доходів від них), тобто так званого «злодійського общака», діючи спільно, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, вступили у попередню змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, до якої звертались на ім`я ОСОБА_8 та групою інших невстановлених розслідуванням осіб у приблизній кількості 14 осіб, з метою нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, та вимагання повернення начебто існуючого боргового зобов`язання перед ОСОБА_7 у розмірі 500 доларів США, після чого зазначені особи, діючи за вказівками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Героїв Крут в м. Одесі (більш точна адреса досудовим розслідування не встановлена) умисно нанесли ОСОБА_9 тілесні ушкодження, для демонстрації реальності своїх намірів та створення у останнього уявлення про невідворотність покарання в разі невиконання поставлених задач та про неможливість зникнення від них.
В цей же час, координуючи дії вищевказаної групи осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , 27.02.2021 о 23 годині 18 хвилин, в порушення встановленого режиму перебування під вартою, використовуючи мобільні телефони з абонентськими номерами НОМЕР_1 ( ОСОБА_5 ) та НОМЕР_2 ( ОСОБА_7 ), з використанням конференц-зв`язку, розпочали розмову з одним із групи осіб та ОСОБА_9 , які разом з особою до якої звертались на ім`я ОСОБА_8 та іншими особами з вищеназваної групи осіб в цей час перебували на АДРЕСА_3 (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), та під час телефонної розмови у режимі конференц-зв`язку між всіма вищевказаними особами, використовуючи свій статус та авторитет у кримінальному середовищі, діючи умисно, з метою встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, шляхом висловлення погроз застосування фізичного насильства та словесного примусу, за пропозицією одного з групи осіб, підбурили ОСОБА_9 до вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, розподіливши між ними ролі, а саме: ОСОБА_9 виконував роль безпосереднього виконавця, а один з групи осіб виконував роль пособника і спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою попередження виконавця про можливі небезпеку або появу сторонніх осіб чи правоохоронців, а також контролював дії виконавця і забезпечував неможливість зникнення ОСОБА_9 від вказаної групи осіб, після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , з метою продовження реалізації злочинного умислу, направленого на встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, а також продовження злочинної діяльності, з корисливих мотивів, надали вказівку невстановленій досудовим розслідуванням особі з вищеназваної групи осіб забезпечити відшукання ОСОБА_9 інших об`єктів вчинення злочинів на території міста Одеси, а ОСОБА_9 надали вказівку продовжувати вчинення майнових кримінальних правопорушень для відпрацювання начебто існуючого боргу у розмірі 500 доларів США.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 27.02.2021, о 23 годині 20 хвилин, перебуваючи під вартою в приміщенні ДУ «ОСІ», як слідчо-заарештовані, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , в порушення встановленого режиму перебування під вартою, використовуючи мобільні телефони з абонентськими номерами НОМЕР_1 ( ОСОБА_5 ) та НОМЕР_2 ( ОСОБА_7 ), з використанням конференц-зв`язку розпочали розмову з невстановленою досудовим розслідуванням особою з групи осіб у приблизній кількості 14 осіб та ОСОБА_9 , які разом з іншими невстановленими особами в цей час перебували в АДРЕСА_3 (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), та в ході конференц-зв`язку між вищевказаними особами, використовуючи свій статус та авторитет у кримінальному середовищі, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, координуючи їх дії, з корисливих мотивів, шляхом висловлення погроз та словесного примусу підбурили ОСОБА_9 до вчинення відкритого викрадення чужого майна, розподіливши між ними ролі, а саме: ОСОБА_9 виконував роль безпосереднього виконавця, а один з групи осібвиконував роль пособника і спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою попередження виконавця про можливі небезпеку або появу сторонніх осіб чи правоохоронців, а також контролював дії виконавця і забезпечував неможливість зникнення ОСОБА_9 від вказаної групи осіб.
Так, 27.02.2021, приблизно об 23 годин 32 хвилин, ОСОБА_9 та один з групи осіб, перебуваючи на постійному телефонному конференц-зв`язку зі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи за їх вказівками та підкорившись їх авторитету, як особам, які мають злочинний вплив, перебуваючи на вулиці Героїв Крут в м. Одесі, побачили ОСОБА_10 , майно якого за вказівкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , визначили об`єктом свого злочинного посягання.
Цього ж дня, тобто 27.02.2021, приблизно об 23 годині 55 хвилин, після узгодження способу, місця та часу вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , за їх вказівкою, реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілогоперебуваючи на вулиці Героїв Крут в м. Одесі, з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 прослідував за ОСОБА_10 , та між будинками за АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_10 і застосувавши до нього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у штовханні ОСОБА_10 , від якого останній втратив рівновагу та впав на землю випустивши свій мобільний телефон, відкрито викрав майно потерпілого, а саме: мобільний телефон марки «Iphone X», imei: НОМЕР_3 , вартістю 11 тисяч 116 гривень 66 копійок, який лежав на поверхні землі поруч з потерпілим.
У той же час, невстановлена досудовим розслідуванням особа з групи осіб у приблизній кількості 14 осіб, відповідно до відведеної йому ролі, спостерігав за навколишньою обстановкою та діями ОСОБА_9 та утелефонній розмові у режимі конференц-зв`язку передавав обставини подій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Заволодівши майном потерпілого ОСОБА_9 та особа з групи осіб у приблизній кількості 14 осіб з місця вчинення злочину зникли, передавши викрадене майно, за вказівкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , іншій невстановленій досудовим розслідуванням особі.
За вказаний злочин вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2021 у кримінальному провадженні № 0000226 від 03.03.2021 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 255-1 КК України, 28.01.2022 повідомлено про підозру ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи викладене, наявність в рамках кримінального провадження ризиків передбачених ст. 177 КПК України та неможливість запобігти виконанню обов`язків підозрюваним, орган досудового розслідування звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
2.Позиції учасників судового засідання.
Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, оскільки підозра необґрунтована, доказів немає. Підозрюваний став на шлях виправлення. Підозрюваний має вагітну цивільну дружину, постійне місце проживання, знаходиться на стажування для призначення на посаду монтажника. Надати документи стосовно дружини не має можливості. Підозрюваний має позитивні характеристики. Просив відмовити у задоволенні клопотання.
Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.
3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
4. Висновки слідчого судді.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, а також надані стороною захисту матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
4.1. Обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України.
28.01.2022 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.. 208 КПК України та року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 1 ст. 255- 1 КК України, а саме: умисне встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 КК України;
- ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: підбурення до відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).
Так, слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).
Враховуючи наявні у слідчого судді матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, а саме: протоколом допиут свідка від 17.06.2021 року; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.05.2021 року; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 17.11.2021 року; висновком експерта № СЕ-19/105-21/8815-ВЗ від 03.12.2021 року; висновком експерта №21-7071 від 28.12.2021 року; висновком експерта №21-6092 від 13.12.2021 року, а також іншими матеріалами наданими в обґрунтування клопотання в сукупності, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey), слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України.
Слідчий суддя акцентує увагу, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.
4.2. Обставини, які свідчать про наявність/відсутність в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Розглядаючи ризик переховування підозрюваного в контексті практики Європейського суду з прав людини, слід звернути увагу на наступне: підозрюваний не одружений, немає на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, тобто немає офіційного джерела прибутку. Крім того, слідчий суддя звертає увагу на обставини вчинення кримінальних правопорушень, кількість епізодів, суспільно-небезпечний характер, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, а також ступінь організації.
Все вищевказане в сукупності свідчить про обґрунтованість ризику переховування.
Слідчий суддя зазначає, що у зв`язку із тим, що не всі речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення на даний момент органом досудового розслідування встановлені, зокрема, мобільний телефон, за допомогою якого ОСОБА_5 здійснював конференц-зв`язок з іншими фігурантами, підозрюваний ОСОБА_5 безпосередньо, або через інших осіб може їх знищити, сховати, або спотворити, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Кримінальний процесуальнийкодекс України встановлює наступну процедуру отримання показань від свідків, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).
Таким чином, такий ризик як вплив на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Стосовно ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), підозрюваний може незаконного впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на свідків, яких ще не допитано для дачі ними неправдивих свідчень, які його виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з підозрюваним, а тому слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні існування вказаного ризику.
Враховуючи характер кримінальних правопорушень, суспільно-небезпечні наслідки таких кримінальних правопорушень, кількість епізодів, а також те, що останній раніше був неодноразово судимий, востаннє 01.06.2021 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 року, , слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
4.3. Обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт; 4) застава. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).
Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_12 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо лише шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно положень п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, ступінь організації та суспільно-небезпечні наслідки, встановлені в ході розгляду даного клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 000128 від 15.01.2021 року задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 7 (сім) днів, а саме до 03.02.2022 року, включно.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1