справа №619/164/18
провадження №1-кс/619/1318/21
УХВАЛА

іменем України

13 грудня 2021 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
установив:
До суду надійшло клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, в якому він просить скасувати арешт на транспортний засіб «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 , власником якого він є, накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 12 січня 2018 року (справа № 619/164/18) у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В обґрунтування клопотання зазначив, що матеріали кримінального провадження № 0000053, від 11.01.2018 містять протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.01.2018 та протокол огляду та затримання транспортного засобу від 10.01.2018 із змісту яких вбачається, що на автомобілі «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 який належить йому на праві власності, безпосередньо після події дорожньо-транспортної пригоди відсутні будь-які сліди кримінального правопорушення. Станом на сьогоднішній день його дружина ОСОБА_4 , перебуває у кримінальному провадженні № 0000053, внесеному до ЄРДР 11.01.2018 у статусі свідка і їй не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Більш того, звертає увагу суду на той факт, що 11.01.2021 року у кримінальному провадженні № 0000053, внесеному до ЄРДР 11.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України закінчилися строки притягнення особи до кримінальної відповідальності. У період з 12.04.2018 і по теперішній час, тобто вже майже 4 роки, з належним йому на праві власності транспортним засобом «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 не проводилося жодних судових експертиз, як про це зазначав слідчий у своєму клопотанні про арешт транспортного засобу в обґрунтування мети і необхідності арешту автомобіля і забезпечення кримінального провадження саме у такий спосіб. 09.03.2021 він звертався до слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області з клопотанням про скасування арешту автомобіля у порядку, передбаченому ст. 174 КПК України. Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_5 від 30.03.2021, в задоволені клопотання про скасування арешту на належний йому на праві власності автомобіль «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 було відмовлено з тих підстав, що у кримінальному провадженні проводиться експертиза. Згідно інформації Дергачівської окружної прокуратури № 57-209-21 від 08.06.2021, яка отримана за адвокатським запитом, на даний час проведення комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відеозапису у кримінальному провадженні № 0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України вже завершено. 07.07.2021 він звертався до слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області з клопотанням про скасування арешту автомобіля у порядку, передбаченому ст. 174 КПК України. Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_5 від 27.07.2021, в задоволені клопотання про скасування арешту на належний йому на праві власності автомобіль «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 було відмовлено з тих підстав, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, що не виключає необхідності проведення інших слідчих дій із зазначеним транспортним засобом. На теперішній час у нього склалося скрутне матеріальне становище, він має намір продати належний на праві власності автомобіль «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 , а отримані від продажу гроші витратити на забезпечення особистих життєвих потреб. Наявність арешту у вигляді заборони на відчуження транспортного засобу «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 порушує його право вільно володіти та розпоряджатися належним на праві власності майном, обмежує його права, гарантовані Конституцією України. Враховуючи наслідки арешту транспортного засобу «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 для нього, як його власника, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, він вважає, що арешт автомобіля «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 шляхом заборони на його відчуження є надмірним, оскільки у кримінальному провадженні № 0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2018, її ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України з автомобілем «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 виконані усі необхідні слідчі дії та судові експертизи і у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадженні відпала потреба, що є безумовною підставою для скасування арешту транспортного засобу - «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 .
У судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, його представник адвокат ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав та просив його задовольнити, розгляд просив провести у його відсутність.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторін кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Ухвалою слідчого судді від 12 січня 2018 року клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.01.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задоволено частково, накладено арешт на тимчасове вилучене майно: транспортний засіб «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , шляхом заборони на відчуження. Транспортний засіб «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 , який зберігається на відповідному майданчику ХФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: м. Харків вул. Пушкінська №107, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , негайно передано під письмову розписку на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 . Зобов`язано ОСОБА_3 зберігати транспортний засіб «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективним засобом юридичного захисту є скасування арешту майна.

У відповідності до ст. 129 Конституції України суд здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За приписами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також в ст. 9 Конституції України закріплено положення, за яким чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до положень статей 26, 27 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись. Учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору.

Дія Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на території України підтверджена Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів «2, 4, 7 та 11 до Конвенції», від 17.07.1997.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Слідчий суддя враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 41 Конституції України ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції , що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, відомості про причетність до злочину власника майна не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які слугували підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, відсутні, а тому відсутні підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

ОСОБА_3 є законним та добросовісним власником транспортного засобу «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського суду від 24.03.2005р. по справі Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більш того, верховенство права, одна із засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчим суддею було запропоновано прокурору надати до суду всі наявні матеріали щодо скарги ОСОБА_3 .

Проте, прокурор не надав будь-яких доказів на спростування доводів ОСОБА_3 .

Матеріали, які надані слідчому судді, не містять інформації, що власник транспортного засобу визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у вищевказаному кримінальному проваджені, жодні слідчі дії щодо нього не проводяться.

Положення статей 7 та 28 КПК України закріплюють таку засаду кримінального провадження, як розумність строків та передбачають критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, визначають, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Слідчий суддя вважає, що прокурор не довів розумність такого тривалого строку арешту майна.

Так, слідчий суддя вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, оскільки ризики, які слугували підставою арешту майна, відсутні, а тому відсутні підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до вимог закону, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, слідчий суддя вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, є достатні підстави для задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_3 не повинен нести непропорційний та непомірний тягар щодо належного йому майна.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 і 2 статті 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зазначений перелік є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Отже, нормами КПК України не передбачено можливості оскарження в апеляційному порядку рішення слідчого судді про скасування арешту майна.

Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 309, 310, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити повністю.

Скасувати арешт транспортного засобу «Toyota Corolla» р/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , шляхом заборони на відчуження, накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 12 січня 2018 року (справа № 619/164/18 провадження № 1-кс/619/48/18) у кримінальному провадженні № 0000053 від 11.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати в Регіональний сервісний центр МВС в Харківській області для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1