В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження № 0001952 від 18.08.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, маючого на утриманні дочку інваліда з дитинства II групи: ОСОБА_4 , 1992 року народження, пенсіонера, працюючого водієм до 01.01.2022 в ТОВ «ТЕКУ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 07.08.2021 приблизно о 13 год. 15 хв. водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «DAF XF 105.460» державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки «TIRSAN TSN-3SS-12.5» державний номерний знак НОМЕР_3 та рухаючись в крайній лівій смузі руху по автодорозі М-05 сполученням «Київ - Одеса» зі сторони м. Києва в напрямку м. Одеса, де на 52км + 750м. порушив вимоги п.1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі»; п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися»; п. 12.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», тобто водій ОСОБА_3 , не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, проявив неуважність та безпечність, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, під час перестроюванні праворуч не надав перевагу в русі автомобілю марки «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_4 під керування водія ОСОБА_6 , який перевозив пасажира на задньому пасажирському місці, та рухався в правій смузі руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_7 отримала наступні тілесні ушкодження: ретролістез 5 шийного хребця, перелом тіла 6 шийного хребця, забій спинного мозку на рівні 5-7 шийного сегментів. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказ МОЗ № 6 від 17.01.1995 є небезпечним для життя.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог пунктів 1.5, 2.3(6), 10.1, 10.3, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що потерпілому заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, зазначив, що зробив для себе належні висновки та розуміє, що внаслідок його дій сталося дорожньо-транспортна пригода, що спричинило пошкодження транспортних засобів та завдано потерпілій ОСОБА_7 , яка була пасажиром автомобіля марки «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_4 , тілесні ушкодження, а також просив його суворо не карати і не позбавляти права керування транспортними засобами.

При цьому повністю підтвердив обставини, вчиненого ним злочину, відповідно до викладеного в обвинувальному акті, та показав, що він 07.08.2021 приблизно о 13.00 год. перебуваючи за кермом свого робочого транспортного засобу марки «DAF XF 105.460» державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки «TIRSAN TSN-3SS-12.5» державний номерний знак НОМЕР_3 у робочій час та виконуючи свої трудові обов`язки, рухаючись в крайній лівій смузі руху по автодорозі М-05 сполученням «Київ - Одеса» зі сторони м. Києва в напрямку м. Одеса, де в дзеркалі заднього виду побачив, як до його транспортного засобу наближається на великій швидкості інший транспортний засіб, у зв`язку з чим вирішив перестроїтися в праву крайню смугу дороги. При цьому не був уважним та не побачив, що на рівні його кабіни, внизу рухався легковий транспортний засіб марки «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_4 , де на задньому пасажирському сидінні лежала пасажир ОСОБА_7 . Отже, при зіткненні транспортний засобів, оскільки в транспортному засобі марки «DAF XF 105.460», яким керував обвинувачений у несправному стані знаходилась система ABS, тому транспортний засіб «DAF XF 105.460» з напівпричепом був важко керованим та не зупинився при гальмуванні, а рухаючись юзом перекрив всю праву смугу руху. Після того, як транспортний засіб зупинився обвинувачений побіг до транспортного засобу марки «SKODA FABIA», куди ще підбіг його знайомий з іншого транспортного засобу, де побачили на задньому сидінні лежачу на подушці потерпілу, як потім стало відомо ОСОБА_7 при намаганні допомогти вийти їй з автомобіля, водій зазначив, що у неї проблеми з хребтом її не можна піднімати і вони чекають швидку. Після приїзду швидкої потерпілу на ношах забрали в швидку. Яке саме захворювання мала потерпіла до дорожньо-транспортної пригоди обвинуваченому так і не відомо, оскільки він більш її не бачив та не спілкувався.

Також обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також не позбавляти права керувати транспортним засобом, оскільки у нього на утриманні є дочка інвалід з дитинства ІІ групи, яка не працює та потребує стороннього догляду, тобто він є єдиним годувальником родини, а його сезонна робота, яка розпочинається з лютого місяця поточного року, пов`язана виключно з посадою водія.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутністю, подавши відповідну заяву через канцелярію суду, до якої долучили медичні документи, що підтверджують 1 групу інвалідності. Цивільний позов не заявляла.

Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілої, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 того ж Кодексу, а претензій майнового характеру до обвинуваченого вона в рамках кримінального провадження не висловила.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Так, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 під час керування автомобілем марки «DAF XF 105.460» державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки «TIRSAN TSN-3SS-12.5» державний номерний знак НОМЕР_3 , недотримався вимог пунктів 1.5, 2.3(6), 10.1, 10.3, 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що не оспорюється обвинуваченим.

Таким чином судом встановлено, що грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3(6), 10.1, 10.3, 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_7 .

Отже, суд, з урахуванням наведеного здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, що відповідає правової позиції викладеної у постанові ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к.

Так, обвинувачений в судовому засіданні неодноразово висловив щирий жаль з приводу учинених ними дій та осуд своєї поведінки, просив вибачення за свою не уважність, мав намір відшкодовувати завдані збитки, але враховуючи позицію потерпілої, яка зазначила, що має намір вирішувати це питання в цивільному судочинстві, після ухвалення вироку по кримінальному провадженню, ОСОБА_3 готовий поступово відшкодовувати завдану матеріальну шкоду, після отримання відповідного судового рішення, також в судовому засіданні обвинувачений визнав всі встановлені фактичні обставини по кримінальному провадженню, отже визнав свою вину в повному обсязі.

Активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого виразилось у активному сприянні у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України.

Враховуючи, що відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди. Так, судом враховано позицію потерпілої, яка зазначила, що має намір вирішувати це питання в цивільному судочинстві, після ухвалення вироку по кримінальному провадженню.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлена.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, лікаря - психіатра не перебуває, пенсіонер, вдівець, має на утриманні дочку інваліда з дитинства II групи ОСОБА_4 , 1992 року народження, на момент ухвалення вироку непрацюючий, але має сезонну роботу водія в ТОВ «ТЕКУ», а також суд враховує, що кримінальне правопорушення вчинив під час виконання своїх професійних обов`язків, працюючи водієм у ТОВ «ТЕКУ», крім цього встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, отже судом встановлені міцні соціальні зв`язки обвинуваченого. Таким чином судом враховується відсутність будь-яких попередніх адміністративних правопорушень, пов`язаних з порушенням ПДР, враховує позицію в судових дебатів прокурора, який вважав, за можливе призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з ізоляцією від суспільства, а також не призначати додаткового покарання.

Отже суд вважає, що виправлення і перевиховання, попередження з боку обвинуваченого ОСОБА_3 здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання можливо без ізоляції від суспільства, останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції статті Кримінального Закону, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки застосування до обвинуваченого додаткового покарання позбавить його можливості утримувати сім`ю та забезпечувати їм належний рівень життя, у тому числі, й дитину, яка має II групу інвалідності та перебуває на його утриманні. Також обвинувачений ОСОБА_3 працює посезонно, заробляє останніх 30 років лише на посаді водія, отже, суд приходить до висновку, що позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами негативно вплине не тільки на обвинуваченого, але й на інших осіб, які перебувають у його оточенні.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням, у даному випадку є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, оскільки перебуваючи під наглядом уповноваженого органу з питань пробації він відчуватиме відповідний тиск відповідальності, при цьому залишаючись соціально адаптованою особою, як такою, що поважає сімейні і соціальні цінності, має позитивне ставлення до праці, тобто працюючи забезпечить утримання себе та сім`ї, відповідно зменшивши ймовірний тягар його утримання у місцях позбавлення волі.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім цього, суд вважає, що можливості застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого ОСОБА_3 немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, а саме транспортний засіб марки «DAF XF 105.460» державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки «TIRSAN TSN-3SS-12.5» державний номерний знак НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання ТОВ «ХІМАГРОБУД», після вступу вироку в законну силу залишити у останніх, як у власників майна та транспортний засіб марки «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_4 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , після вступу вироку в законну силу залишити у останнього, як у власника майна. СД-диск до протоколу отримання речей та документів залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на три роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі: транспортний засіб марки «DAF XF 105.460» державний номерний знак НОМЕР_2 з напівпричепом марки «TIRSAN TSN-3SS-12.5» державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ТОВ «ХІМАГРОБУД» залишити у останніх, як у власників майна.

Транспортний засіб марки ««SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 та був повернутий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили залишити у останнього, як у власника майна.

СД-диск до протоколу отримання речей та документів, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_8