Справа № 751/2707/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/557/21
Категорія - ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000733 від 09.03.2021 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2021 року.

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернігова, громадянин України, не одружений, маючий на утриманні дитину 2014 року народження, із загальною середньою освітою, працюючий водієм у ФОП ОСОБА_9 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 07.03.2021 року, близько 11 год. 12 хв., ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні відділення № 1 товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», розташованого за адресою: вул. Старобілоуська, 77 у м. Чернігів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав надане йому для огляду поштове відправлення № 8604 із вмістом двох пружин до автомобіля, вартістю 1600 гривень, що належать ОСОБА_10 .

Відповідно до п. 6.2.2. «Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень» ТОВ «Нова Пошта», у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відправною експрес накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення, замовник повертає експедитору відправлення, за яку було отримано компенсацію. Таким чином, ОСОБА_8 спричинив ТОВ «Нова Пошта» матеріальну шкоду у сумі 1600 гривень оголошеної вартості відправлення, 52 гривні комісії та 102 гривні за послуги переказу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та винести ухвалу, якою звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК, оскільки вирок суду є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винуватого. Вважає, що на підставі принципів індивідуалізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість обвинуваченого, наявності пом`якшуючих обставин покарання та відсутності доказів наявності обтяжуючих, адже він вживав алкоголь напередодні події, тобто 06.03.2021 року, і його освідування на стан сп`яніння не проводилось, доцільно у даному випадку було б звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності в порядку ст. 45 КК України, оскільки в його діях наявні всі необхідні складові елементи дійового каяття.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення дотримані.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 06 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування кримінального закону, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, рішення суду про встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати зазначені в обвинувальному акті обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку проти власності юридичної особи, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на протязі року не притягувався до адміністративної відповідальності, працює водієм, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не зверталася, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, тобто застосував наймінімальніше покарання, передбачене законом за дане кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання через суворість, адже з урахуванням всіх обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах закону відповідно до вчиненого, і обґрунтованих підстав для подальшого пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 45 КК України звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, у випадках, коли така особа після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані неї збитки або усунула заподіяну шкоду.

Таким чином звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе за наявності передумови - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів; а також підстави - дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому злочині, активному сприянні нею у розкритті цього злочину та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненням заподіяної шкоди. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Зокрема, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», зокрема у п.3 надано роз`яснення щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям та можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.

Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної

шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими

особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих

претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином

матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб,

наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.

Обов`язковою підставою звільнення від кримінальної відповідальності за вказаною вище статтею є виконання усіх передбачених нею умов та підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції обвинувачений погодився на скорочений розгляд справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК і йому було роз`яснено, що в такому випадку він матиме право оскаржувати лише міру покарання.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 не погодився з обвинуваченням щодо свого перебування в стані алкогольного сп`яніння. Оскільки його позиція в апеляційному суді частково відрізняється від його позиції в місцевому суді, колегія суддів вважає, що обвинувачений не продемонстрував щиросердного каяття і підстав для застосування ст. 45 КК стосовно нього немає.

Відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, мало місце після направлення справи до суду, що також не свідчить по щиросердне каяття обвинуваченого.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, призначене у межах санкції інкримінованої статті і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких обставин, що не були враховані місцевим судом в апеляційній скарзі не вказано, а тому безпідставно вважати призначене покарання суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого через його суворість, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2021 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4