Справа № 487/6783/21
Провадження № 1-кс/487/5561/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.10.2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» на постанову від 14.05.2020 року слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 29.10.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002287 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186, ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 388 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва в інтересах ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» зі скаргою, в якій просив скасувати постанову від 14.05.2020 року слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 29.10.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002287 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186, ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 388 КК України, у зв`язку із неповнотою проведення досудового розслідування, передчасністю та необґрунтованістю винесеної постанови та невідповідністю висновків слідчого фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтуванні скарги зазначено, що слідчий при закритті кримінального провадження не врахував, що судовими рішеннями, які набрали законної сили та є обов`язковими для виконання, встановлено незаконність передачі рухомого майна у володіння та користування ОСОБА_5 , виконуючого обов`язки начальника Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський». Слідчий не звернув увагу на те, що оскільки відпала правова підстава для володіння рухомим майном, воно повинно бути повернуто власнику ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Слідчий безпідставно не визнав потерпілим Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Лермонтовський» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (65014, місто Одеса, провулок Лермонтовський, будинок 2, ідентифікаційний код юридичної особи: 32432486), яке є власником рухомого майна, фактично викраденого при виконанні рішення суду. Слідчий не зробив жодних запитів до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса щодо правових підстав володіння рухомим майном Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо правових підстав передачі рухомого майна Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський» та невиконання рішень судів, якими визнано незаконним передачу майна вказаному підприємству, Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну щодо правових підстав для знаходження на балансі зазначено підприємства належного Дочірньому підприємству «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» рухомого майна (котлів та їх складових), Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський» щодо правових підстав володіння та користування рухомим майном Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та невиконання рішень судів, якими визнано незаконним передачу майна вказаному підприємству. Слідчий не допитав керівника Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_6 та інших посадових осіб оздоровниці, які безпосередньо були присутні при виселенні підприємства та захоплені рухомого майна, в тому числі ОСОБА_7 , заступника директора Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» по адміністративно-господарській частині, ОСОБА_8 , старшого майстра виробництва Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_9 , завідувача господарством Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Також, слідчий не допитав державних виконавців, які безпосередньо виконували рішення суду про виселення та незаконно передали належне Дочірньому підприємству «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» рухоме майно у володіння Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський» в особі ОСОБА_5 , не допитав ОСОБА_5 щодо правових підстав для утримання рухомого майна Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що постанова слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_4 від 14 травня 2020 року про закриття кримінального провадження №0002287 від 29 жовтня 2019 року є передчасною, оскільки останнім не повно та не всебічно досліджено всі обставини кримінального провадження, що є підставою для її скасування.
У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні.
Слідчий у судове засідання не з`явився, що, згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.
Надано матеріали кримінального провадження №0002287.
Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0002287, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.
За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.
Слідчим суддею встановлено, що 29.10.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості: за кримінальним провадженням №0002290 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України; за кримінальним провадженням №0002289, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України; за кримінальним провадженням №0002287 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України; за кримінальним провадженням №0002288 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Постановою від 14.05.2020 року слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 було закрито кримінальне провадження, відомості про яке 29.10.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002287 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186, ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 388 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Разом з цим, перевіркою матеріалів встановлено, що постанова про об`єднання кримінальних проваджень №0002290 (ч. 1 ст. 388 КК України), №0002289 (ч. 1 ст. 364 КК України), №0002287 (ч. 1 ст. 186 КК України) , №0002288 (ст. 356 КК України) та присвоєння єдиного номеру в наданих до суду матеріалах кримінального провадження відсутня. За такого, слідчим винесено постанову та надано оцінку обставинам в різних кримінальних провадженнях шляхом винесення єдиного процесуального документу, що не відповідає нормам КПК України.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим не було допитано осіб, на неправомірність дій яких прямо вказувалось в заяві про вчинення кримінального правопорушення адвоката ОСОБА_3 від 05.02.2019 року №25190-19, за якою ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.09.2019 року було зобов`язано внести відомості до ЄРДР (справа №757/7984/19-к).
Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За змістом пункту 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Михалкова та інші проти України», яке набуло статус остаточного 13.04.2011 року, розслідування має бути, inter alia, ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні були вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події.
Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого.
Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що оскаржувана постанова є передчасною та підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 7-9, 40, 91-94, 110, 284, 303-307, 309, 370, 372 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» задовольнити.
Скасувати постанову від 14.05.2020 року слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 29.10.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002287 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186, ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 388 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1