Справа № 645/5431/21
Провадження № 1-кп/645/650/21
У Х В А Л А
іменем України

20 серпня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в Харківській області ОСОБА_3 , захисника особи, щодо якої передбачено застосування примусових заходів медичного характеру - адвоката ОСОБА_4 , законного представника особи, щодо якої передбачено застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , особи, щодо якої передбачено застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянка, Луганської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, пенсіонера, інваліда 3 групи, не одруженого, засудженого 19.01.2016 Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання у зв`язку з фактичним відбуттям у межах даного кримінального провадження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 15 п. 13ч. 2 ст. 115 КК України

встановив:

06.06.2021 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_6 перебував за місцем свого тимчасового мешкання, у кімнаті зали реабілітаційного центру громадської організації «Благо-дар», за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 31, де у нього раптово виник конфлікт із незнайомим йому ОСОБА_7 , 1980 р.н.,ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, перебуваючи у стані хронічного психічного захворювання у формі сенільної деменції, не усвідомлюючи свої дії, та не маючи змоги керувати ними, підійшов до ОСОБА_7 з правого боку до останнього, та перебуваючи у положенні стоячи, тримаючи ніж у правій руці наніс один удар передню ділянку грудної клітини, а саме дещо праворуч від умовно-серединної лінії на рівні ореолу соска по середню-ключичній лінії, спричинивши своїми злочинними діями потерпілому ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-1037/2021 від 06.08.2021 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, яке в своїй течії ускладнилась розвитком кровотечі гемопневмотораксу відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (відповідно до п.п. 2.1.1.«а», 2.1.2, 2.1.3.«й»,«о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року. Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи у стані хронічного психічного захворювання у формі сенільної деменції, не усвідомлюючи свої дії, та не маючи змоги керувати ними, ОСОБА_6 знову замахнувся ножем, який тримав в правій руці та здійснив спробу нанести вдруге удар в область грудної клітини справа потерпілого, з метою доведення свого злочинного наміру спрямованого на вбивство до кінця, тим самим виконав все необхідне для наміру позбавити життя ОСОБА_7 , але смерть останнього не настала з причин, що не залежали від його волі, оскільки злочинні дії ОСОБА_6 були припинені ОСОБА_8 , який вихопив ніж із правої руки ОСОБА_6 , тим самим завадивши здійсненню повторного удару. Зважаючи на викладене, ОСОБА_6 , знаходячись у стані хронічного психічного захворювання, не усвідомлюючи свої дії та не маючи змоги керувати ними, виконав все необхідне для наміру позбавити життя ОСОБА_7 , але смерть останнього не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки злочинні дії останнього були припинені ОСОБА_8 , а потерпілому своєчасно надана медична допомога. Згідно з висноковком судово-медичної експертизи №09-1251/2051 від 13.08.2021 проникаюче колото-різане поранення грудної клітини знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із розвитком кровотечі та гнемопневомтораксу. За таких обставин, вказане тяжке тілесне ушкодження у ОСОБА_7 утворилось у результаті протиправних дій ОСОБА_6 .

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що потерпілого ОСОБА_7 він бачить уперше, жодих тілесних ушкоджень йому не наносив, про обставини, викладені в обвинувальному акті йому нічого не відомо.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, вказуючи, що причетність ОСОБА_6 , до вчинення суспільно небезпечногодіяння, що призвело до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами. Приймаючи доуваги,що у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 перебував у стані хронічного психічного захворювання у формі сенільної деменції, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого діяння, враховуючи тяжкий та сталий характер психічної хвороби ОСОБА_6 , внаслідок якого він вчинив суспільно небезпечне діяння, небезпеку ОСОБА_6 , для життя інших осіб, просив суд застосувати стосовно неї примусові заходи медичного характеру - госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Захисник - адвокат ОСОБА_4 , законний представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти застосування примусових заходів медичного характеру не заперечували.
Факт вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що в реабілітаційному центрі громадської організації «Благо-дар» він проходив лікування від алкогольної залежності. 06 червня 2021 року, в ранковий час у нього відбувся словесний конфлікт з раніше не знайомим ОСОБА_6 , після чого він пішов спати, коли прокинувся, приблизно о 13 год. 00 хв. до нього підійшов ОСОБА_6 та наніс удар ножем в область грудної клітини праворуч, потім намагався нанести ще один удар, однак, його протиправні дії були зупинені свідком ОСОБА_8 , який схватив ОСОБА_6 , за руку.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 , пояснив суду, що січня 2021 року він знаходиться в реабілітаційному центрігромадської організації «Благо-дар», де проходить лікування від наркоманії. 06 червня 2021 року, в ранковий час в центр в стані алкогольного сп`яніння, поступив ОСОБА_7 , зайшовши до кімнати, у грубій формі почав висловлюватися на адресу ОСОБА_6 , в результаті чого у них відбувся словесний конфлікт, після чого ОСОБА_7 пішов спати, після того, як прокинувся, ОСОБА_6 пішов на кухню та взяв ніж, яким наніс удар ОСОБА_7 удар в область грудної клітини праворуч, після чого ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_7 та вихватив ніж.
Також в судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази .

Витяг з кримінального провадження № 0000356 ( т.1 а.п.1,2, 16 ).

Зміст протоколу огляду місця події від 06 червня 2021 року та фототаблиця до нього, зі змісту якого вбачається, що 06 червня 2021 року в період час у з 13 год. 50 хв. до 15 год. 30 хв. проведено огляд приміщення двоповерховго будинку за адресою: АДРЕСА_2 , орендованого реабілітаційним центром громадської організації «Благо-дар», в ході якого виявлено та вилучено змив рчовини бурого кольору на ватну паличку з підлоги у кімнаті №1, поміщено до паперового конверту, обєкт №1, футболка з нашаруванням речовини бурого кольору, поміщено до паперового конверту, об`єкт №2; ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, поміщено до картонної коробки опечатаної біркою, об`єкт №3 (т.1 а.п.26-35).
Постанова про визнання речового доказу та приєднання до матеріалів кримінальнога провадження від 07 червня 2021 року, якою визнано речовими доказами: змив речовини бурого кольору, на ватну паличку, поміщений до паперового конверту, футболка з нашаруванням речовини бурого кольору, поміщена до паперового конверту; ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, поміщений до картонної коробки опечатаної біркою, кофту синього кольору, поміщену до картонної коробки, джинсові штани темно синього кольору, поміщені до картонної коробки, пару чорних туфель, поміщенних до картонної коробки, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 (Т.1 а.п.37)
Зміст протоколу проведення слідчого експеримента від 19.07.2021 року та відеозапис до нього за участю потерпілого ОСОБА_7 , в ході якого останній пояснив про обставини та механізм нанесення йому тілесних пошкоджень (Т.1 а.п. 89-92).
Зміст протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 липня 2021 року, в ході якого потерпілий на фото №2 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка нанесла йому тілесні пошкодження (т. 1 а.п. 93).
Зміст протоколу пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 19 липня 2021 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ніж на фото №4, яким ОСОБА_6 наніс удар. (Т.1 а.п. 93-94)
Зміст протоколу проведення слідчого експеримента від 18.07.2021 року до нього за участю свідка ОСОБА_8 , в ході якого останній пояснив про обставини та механізм нанесення тілесних пошкоджень ОСОБА_7 (Т.1 а.п. 117-118 ).
З досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.

Висновки експерта (судово-медична експертиза потерпілого ОСОБА_7 ) №09-1037/2021 від 09.07.2021 року, №09-1038/2021 від 09.07.2021 року, №09-1211/2021 від 04.08.2021 року надані судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи ОСОБА_9 з яких вбачається, що потерпілому ОСОБА_7 заподіяно тілесне ушкодження колото-різаного поранення, яке за своїм ходом проникає до грудної клітини. Ця травма в своїй течії ускладнилась розвитком правобічного пневмогемотораксу та геморагічним шоком від артеріальної кровотечі з міжреберних судин (згідно з відмітками у наданій медичній документації: «При ревізії з плевральної порожнини видалено до 3х л. гемолізованої крові зі згустками» та «На оглядовій Ро-гр ОГК № 18236, 18264 від 06.06.2021 визначається виявлений газ в плевральній порожнині справа. Права легеня колобована»), у зв`язку з чим 06.06.2021 невідкладно проведено оперативне втручання з метою припинення кровотечі: Правобічна торакотомія на рівні 4 міжребер`я, прошивання кровоточивих міжреберних судин, дренування плевральної порожнини по Бюлау праворуч, ПХО рани. Дане поранення бере свій початок раною («…розмірами до 0,5*3 см…») в ділянці 4-5 правого ребра по парастернальній лінії. У наданій медичній документації зазначено направлення раньового каналу «…рановий канал розповсюджується вниз, проникає у плевральну порожнину…». Це ушкодження утворилися від однієї ударної травматичної дії (з достатньою силою для формування такого ушкодження) гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості. Стосовно строку утворення даної травми, виходячи з даних наданої медичної документації, можливо припустити, що вона могла бути отримана не пізніше дати звернення в лікувальний заклад. За ступенем тяжкості проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, яке в своїй течії ускладнилась розвитком кровотечі гемопневмотораксу, відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (відповідно до п.п. 2.1.1.«а», 2.1.2, 2.1.3.«й»,«о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01. 1995. (т.1 а.п.176 180,192- 184-188,12-196 )
Дослідивши у судовому засіданні зібрані у кримінальному провадженні докази, суд вважає, що вони повністю узгоджуються між собою і доводять вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки кримінального правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, яке мало місце при обставинах, зазначених вище.
Так, згідно вимог ст.18, ст.19 КК осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками.Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.
Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК УКраїни, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявностіу особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» за рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру як госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Частиною 3 статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи іншого законного представника, у разі якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Після проведення огляду представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі психіатричну допомогу, направляє до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що містить обґрунтування необхідності продовження зміни або припинення застосування примусового заходу медичного характеру відповідно. У подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України Про психіатричну допомогу - виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до дослідженого судом висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 411 від 02.08.2021 року, ОСОБА_6 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі сенільної деменції, відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованого ОСОБА_6 діяння, він перебував в стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (Т.2 а.п. 40-43)

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись,виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.
З врахуванням вказаних обставин суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.
Вивченням особи ОСОБА_6 встановлено, що він раніше засуджений за вчинення криінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України (вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2016 року справа №415 /44/16, вимога УІАП ГУ НП України в Харківській області від 07.06.2021 року) , пенсіонер, не працює, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває (повідомлення КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» №7916 від 08.06.2021 року), на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває (повідомлення КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради від 18.06.2021 року №5858).
Відповідно акту №114 спеціальної медичної наркологічної комісії КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 22 липня 2021 року, даних про наркологічну або адкогольну залежність у ОСОБА_6 не виявлено (т.2 а.п.26)
Відповідно дост. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізична осудна особа.
Згідно ч.2ст.19 КК України,не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим кодексом,перебувалав стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особиза рішенням суду можутьбути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно дост. 93 КК Українипримусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Згідност. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4)госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Визнавши доведеним, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, з підстав, передбачених ч. 2ст. 513 КПК України.
Відповідно до ч.1ст. 513 КПК Українипід час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
При цьому, при виборі виду примусових заходів медичного характеру суд оцінює суспільну небезпеку хворого та керується принципом необхідності і достатності для попередження скоєння хворим повторного суспільно небезпечного діяння. Ступінь суспільної небезпеки психічно хворого визначається на підставі аналізу тяжкості вчиненого діяння і типу його суспільної небезпеки (активний тип чи пасивний).
Першою ознакою, що впливає на вибір виду примусового заходу медичного характеру, є тяжкість діяння. Так, дії, спрямовані проти життя та здоров`я громадян, свідчать про ступінь особливої суспільної небезпеки психічно хворого, за яким встановлюється верхня межа суворості нагляду.
Для визначення виду примусового заходу медичного характеру суд приймає також до уваги ступінь суспільної небезпеки розладу психіки, як і тяжкість скоєного.
В справі № 158/3106/18 від 04.12.19 року Верховний Суд висловив позицію: «Висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 94 КК, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.»; «П. 5 ч. 1 ст. 513 КПК покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид. Визначаючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудну особу, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння».
Верховний Суд по справі № 51-5807км18 від 30.05.19 року висловив позицію, що «Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Колегія суддів звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності».
За роз`ясненнями, що містяться у п. 15Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" від 03 червня 2005 рокуслідує, що для визначення, відповідно до ч. ч. 3-5ст. 94 КК Українитипу психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру, вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).
Психіатричний заклад із суворим наглядом призначений для психічно хворих, які за своїм психічним станом і характером діянь становлять особливу небезпеку для суспільства, якщо брати до уваги великий ризик скоєння ними агресивних дій проти життя інших осіб. Це психічно хворі, що вчинили суспільно небезпечні діяння, пов`язані з посяганням на життя інших осіб або особи.
Доходячи висновку про застосування відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, суд врахувує, що ОСОБА_6 вчинила суспільно небезпечні діяння, яке підпадає під ознаки особливо тяжкого суспільно небезпечного діяння, а також досліджував матеріали, які охарактеризовували психічний стан хворого ОСОБА_6 , зокрема висновок амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи № 411 від 02.08.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 страждала та, на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі сенільної деменції, та не мігл усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент вчинення дій, що мали місце 06.06.2021 року.
На важливість висновку експерта в таких категоріях справ, звертав увагу і Європейський суд по правам людини (справа «Ходжич проти Хорватії» (заява №28932/14), де Суд зазначив: «У такій складній сфері як психічний стан людини і передбачення того, наскільки небезпечною може бути ця людина, важко оскаржити висновок експерта без допомоги іншого експерта.».
Таким чином, аналізуючи вищезазначені та встановлені судом обставини, суд вважає, шо за своїм психічним станом і характером діяння, вчиненного ОСОБА_6 , останній на теперішній час потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, що узгоджується і з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 411 від 02.08.2021 року.
Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 підлягає задоволенню,оскільки останній вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності і до нього можливо застосувати примусові медичні заходи у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, оскільки за своїм психічним станом та характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння він і на теперішній момент не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідність до положень ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані відповідно до ухвал слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.06.2021 року у вигляді арешту на майно, яке визнано по справі речовим доказом, у зв`язку із вирішенням долі речових доказів скасувати.
Керуючись ст.ст. 292,512,513,516 КПК України, ст.ст.18,19,93,94 КК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2021 року за №0000356 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 15 п. 13ч. 2 ст. 115 КК України задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянка, Луганської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, пенсіонера, інваліда 3 групи, не одруженого, засудженого 19.01.2016 Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання у зв`язку з фактичним відбуттям у межах даного кримінального провадження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити незмінним до моменту його доставки до психіатричного закладу.
Процесуальні витрати за проведення судово дактилоскопічної експертизи у кримінальному провадженні у сумі 1716 грн. 20 коп. (тисяча сімсот шістнадцять гривень двадцять копійок ) віднести за рахунок держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані відповідно до ухвал слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.06.2021 року після набрання ухвалою законної сили вважати скасованими.
Речові докази у справі 1) змив речовини бурого кольору на ватну паличку, поміщений до паперового конверту; 2) футболка з нашаруванням речовини бурого кольору, поміщена до паперового конверту; 3) ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, поміщений до картонної коробки опечатаної біркою; 4) кофта синього кольору, поміщена до картонної коробки; 5) джинсові штани темно-синього кольору, поміщені до картонної коробки; 6) пара чорних туфель поміщенні до картонної коробки, після набрання ухвалою законної сили - знищити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня її проголошення а ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію ухвали негайно вручається прокурору та учасникам судового провадження.

Головуючий - суддя