Справа № 364/389/21
У Х В А Л А

21.01.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

учасників кримінального провадження:

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000194 від 21.12.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 пунктів 1,7 частини 2 статті 115 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000194 від 21.12.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 пунктів 1,7 частини 2 статті 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді від 10 до 15 років або довічним позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_6 усвідомлює, що за вчинений злочин, в разі доведення його вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі. У зв`язку з чим ризики, передбачені п.1,3,5 ст.177 КПК України на теперішній час не зменшились, що дає підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної поведінки ОСОБА_6 .

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_10 підтримали думку прокурора, також просили продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення усного клопотання прокурора заперечували, вважали за можливим застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, зокрема прокурора, потерпілих, їх представника, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти його задоволення, суд встановив наступне.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2021 року, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України, зокрема: можливість обвинуваченого переховуватись та ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, може продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, у зв`язку з чим продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 січня 2022 року.

Визначений судом строк запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 спливає, разом з тим, з об`єктивних підстав, судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні до зазначеного строку, провести не представляється можливим.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.

Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку про наявність даних, які свідчать, що ті ризики, які були враховані колегією суддів під час обрання запобіжного заходу, зменшилися.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.

В обґрунтування продовження до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинення інших кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, заподіявши вогнепальне поранення двом особам, з місця злочину втік та переховувався від правоохоронних органів, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків з метою уникнення власної кримінальної відповідальності. Зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_6 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях обвинуваченого, крім тримання під вартою. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та, ймовірніше за все, прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Суд не може погодитися з усіма ризиками на які посилається прокурор, вважає, що з перебігом часу та передачею матеріалів до суду, прокурор повинен довести, що ризики, які існували на стадії досудового розгляду продовжують існувати і при розгляді кримінального провадження у суді, а також те, що з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження строків тримання під вартою.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, не погоджуючись з доводами прокурора, зазначає, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинуваченого особисто на потерпілих та свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 перебуває вже на стадії судового розгляду, потерпілі допитані, сторона обвинувачення не вказує на безпосередніх свідків події, які б змогли повідомити про обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на потерпілих та свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є нереальним.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджуючись з доводами прокурора, що ОСОБА_6 може продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, оскільки мав умисел позбавити життя не менше двох осіб, злочин, який йому інкримінується, вчинено холоднокровно, мотиви кримінального правопорушення на даний час не встановлено. Суд з огляду на вказане, вважає, що ризик продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_6 є реальним.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінює в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що:

1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений до затримання не працював, є пенсіонером МВС (полк поліції особливого призначення), військовозобов`язаним, учасником бойових дій, ветераном війни, одруженим, маючий постійне місця проживання та двох неповнолітніх утриманців.

2) за віком: обвинувачений є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність, раніше не судимий;

3) за станом здоров`я: інвалід ІІІ групи, відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор»;

Вказані обставини, за переконанням суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченим перешкод запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судові засідання та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. В зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

У зв`язку із доведенням підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження в порядку ст.194 КПК України, суд вважає за можливе відмовити у клопотанні захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, так як захист в основному обґрунтовує свою позицію в усному клопотанні відсутністю заявлених ризиків, яким суд вже надав оцінку в мотивувальній частині рішення та не доводить на даному етапі можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів

Враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення, встановлений порядок дослідження доказів, суд вважає необхідним визначити його строк в межах 60 днів з дня постановлення ухвали.

З урахуванням наведеного суд дійшов до переконання, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178, 183, 197, 199, 331, 372, ч.2 ст.376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відкласти судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 пунктів 1,7 частини 2 статті 115 КК України на 11 год. 00 хв. 09 березня 2022 року.

Клопотання прокурора Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 пунктів 1,7 частини 2 статті 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 березня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.
Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження та направити для виконання начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено учасникам судового провадження у судовому засіданні о 13-00 годині 24 січня 2022 року.

Головуючий суддя: Олег ГРЕБІНЬ

Судді:

ОСОБА_11