ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6596/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3464/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27.10.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 25.12.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції обґрунтував його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та просить ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27.10.2021 року скасувати, змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою з порушенням вимог п.3,5,6 ч.1 ст.184 КПК України та не навів обставини які б вказували на наявність ризиків ані посилань на матеріали які б підтверджували такі обставини. Також прокурор не обґрунтував неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Звертає увагу суду на те, що прокурор всупереч вимогам КПК до клопотання про продовження строку запобіжного заходу не додав копії матеріалі, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також не вказано переліку свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу.

Заперечує щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор до початку судового розгляду подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, де також вказав, що заперечує проти її задоволення, вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, позицію прокурора викладену в заяві, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами, за один з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції в своєму рішенні.
Також суд враховує особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 не працює, не одружений, за місцем мешкання характеризується негативно, має малолітню дитину, що в свою чергу свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність законного джерела доходів, свідчить про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , який органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні дій спрямованих на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вчинення розбійного нападу поєднаного із насильством небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, а саме шляхом нанесення потерпілій ударів фрагментом цеглини неменше шести разів, після доведення злочину до кінця, та вважаючи що потерпіла ОСОБА_8 померла покинув місце вчинення злочину разом із її майном.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , проти життя та здоров`я особи , а також проти власності, є злочинами підвищеної небезпеки для суспільства та на думку колегії суддів свідчить про наявний суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, вчинити вплив на свідків, потерпілу або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, яким неможливо запобігти більш м`якими запобіжними заходами.

Що стосується незгоди сторони захисту з кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 та ч.1 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, колегія суддів до уваги не бере, оскільки в даному випадку вони не є предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції та таким доводам буде надана оцінка судом першої інстанції під час вирішення кримінального провадження по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прокурором вимог, передбачених п.п.3,5,6 ст. 184 КПК України колегія суддів до уваги не бере оскільки вказаних недоліків судом апеляційної інстанції не встановлено зміст вказаного клопотання відповідає вимога ст. 199 КПК України.

Також колегія суддів відкидає доводи апеляційної скарги щодо порушення прокурором вимог п.п.1,3 ст.184 КПК України, оскільки відповідно до положень ст. 199 КПК України, які регламентують порядок продовження строку тримання під вартою, не передбачає долучення додатків до клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Також судом першої інстанції вирішувалось питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід, проте з урахуванням фактичних обставин та встановлених ризиків, суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо неможливості їх застосування.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27.10.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.12.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4