Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/123/2021 Справа № 641/719/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003006 від 15 грудня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, вдови, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимої

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2018 року близько 21:30 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ними, маючи злочинний намір, спрямований на спричинення йому тілесних ушкоджень, тримаючи кухонний ніж у правій руці, стоячи обличчям один до одного, нанесла ОСОБА_9 один удар в ліву бічну ділянку живота, після чого витягнула ніж та поклала до раковини, чим заподіяла потерпілому колото-різане поранення передньої черевної стінки, яке проникає до черевної порожнечі з ушкодженням тонкого кишківника, яке супроводжувалось внутрішньочеревним крововиливом, яке є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя, що стало причиною смерті ОСОБА_9 , що наступила 18.12.2018, близько 15.35 у відділенні політравми Міської клінічної лікарні ШНМД імен. проф. О.І. Мещанінова.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України визнала частково, не спростовувала факту конфлікту та нанесення одного удару ножем, однак зазначала, що удар був нанесений з необережності. Зазначила, що 13 грудня 2018 року приблизно о 21:30 годині вона, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , розпивала спиртні напої разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 . Під час готування їжі тримала у правій руці кухонний ніж, ліва рука у ОСОБА_8 була перев`язана після операції, ОСОБА_9 стоячи позаду ОСОБА_8 почав сперичатися із нею та вдарив кілька разів її по хворому плечу, в цей момент ОСОБА_8 рефлекторно повернулася обличчям до ОСОБА_9 та не умисно завдала йому дотичного удару ножем в живіт. Після цього, ОСОБА_9 пійшов до кімнати своєї матері ОСОБА_6 , щоб розповісти про конфлікт, а вона ОСОБА_8 поклала вищезазначений ніж до раковини. В той день, ОСОБА_8 промила рану лікарським засобом ОСОБА_9 та вони лягли спати. Зранку наступного дня, ОСОБА_8 подивилася рану ОСОБА_9 , яка була не більше одного сантиметру та запекла кров, промила її спиртом та перев`язала бинтом. Протягом дня, ОСОБА_9 становилося все гірше та вони зі свекрухою ОСОБА_6 запропонували викликати швидку допомогу, але останній відмовився. Згодом ОСОБА_9 стало ще гірше, після чого він впав у коридорі та пішла кров. Мати ОСОБА_9 побігла до сусідів та викликала швидку допомогу, після вони переодягли ОСОБА_9 та його госпіталізували до лікарні. ОСОБА_8 усвідомлює факт заподіяння тілесного ушкодження, однак заперечує умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого та просить перекваліфікувати її дії на ч. 1 ст. 119 КК України вбивство через необережність. Цивільний позов Слобідської окружної прокуратури м. Харкова, поданого в інтересах Харківської міської ради та КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені професора О.І. Мещанінова» Харківської міської ради про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення злочину у розмірі 3161,80 грн. обвинувачена не визнала.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 своєї вини, її вина у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, які були надані суду сторонами кримінального провадження і безпосередньо досліджені судом в процесі судового розгляду, а саме:
Потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що за адресою: АДРЕСА_3 вони проживали утрьох разом з сином ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_8 , які постійно сварилися, вживали алкоголь, часто сусіди викликали поліцію. 13 грудня 2018 року увечері, її син ОСОБА_9 та обвинувачена знаходилися в квартирі на кухні де вживали алкоголь, після вона почула крик свого сина ОСОБА_9 , на кухню не виходила бо боялася. На ранок наступного дня її сину ОСОБА_9 стало погано, ОСОБА_8 перев`язала йому бинтом живіт, спочатку ОСОБА_9 не хотів одразу викликати швидку допомогу, після йому ставало ще гірше та вона викликала швидку допомогу. Потерпіла зазначала, що ОСОБА_8 завжди була агресивною після вжиття алкогольних напоїв, часто погрожувала ножем членам родини.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_11 , які проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Між померлим ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_8 постійно виникали скандали на грунті вживання алкогольних напоїв, бійки, сусіди часто викликали поліцію. Під час неодноразових викликів поліції ОСОБА_8 на них не реагувала навіть кидалася на поліцейських. ОСОБА_8 поводила себе неадекватно, виходила та лякала сусідів ножем, на вулиці могла образити. ОСОБА_8 постійно била ОСОБА_9 , знущалася над потерпілою ОСОБА_6 , яка навіть боялася виходити зі своєї кімнати. 13 грудня 2018 року в сім`ї ОСОБА_11 також сталася бійка, вона спустилася до них та побачила, що у ОСОБА_9 був перев`язаний живіт та сочилася кров, на що ОСОБА_9 повідомив їй, що ОСОБА_8 на кухні вдарила його в живіт ножем, згодом йому стало гірше після цього була викликана швидка медична допомога.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_11 . Між померлим ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_8 постійно виникали скандали, бійки, неодноразово сусіди викликали поліцію, на яку ОСОБА_8 ніколи не реагувала. Також свідок повідомила, що ОСОБА_8 постійно била свого чоловіка ОСОБА_9 , агресивно поводилася з сусідами.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_11 . Між померлим ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_8 постійно виникали скандали, бійки, вони вживали алкогольних напої, неодноразово сусіди викликали поліцію.

Таким чином, показання потерпілої, свідків, судом оцінюються як належні та допустимі докази, які узгоджуються між собою, є логічними та послідовними, не містять суперечностей та протиріч, тому суд оцінює їх як належні та допустимі докази та приймає до уваги.

У судовому засіданні досліджені письмові докази:

-протокол огляду місця події від 14.12.2018 та фото-таблиці до протоколу, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 в присутності понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , за участю спеціаліста ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , оглянута вказана квартира та в подальшому вилучені речі, а саме три предмети зовнішньо схожі на ножі, штани чоловічі сірого кольору, чоловіча футболка зеленого кольору (том 2 а.с. 2-10);
-протокол огляду місця події від 19.12.2018, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 за участю потерпілої ОСОБА_6 , оглянута вказана квартира та в подальшому вилучена чоловіча трикотажна футболка сірого кольору, на якій є горизонтальний надріз розміром 1-1,5 см. та плями бурого кольору (том 2 а.с. 65-67);
-висновок експерта №12-17/482-А/18, з якого вбачається, що у ОСОБА_9 мали місце наступні ушкодження: колото-різане поранення передньої черевної стінки, яке проникає до черевної порожнечі з ушкодженням тонкого кишківника, яке супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом. Наявне ушкодження утворилося від дії гострого колюче-ріжучого предмета, індивідуальні особливості якого на тілі потерпілого не відобразилися, можливо в термін та за тими обставинами, на які вказано в ухвалі слідчого судді та відомо з історії хвороби. Стосовно живої людини це тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Причиною смерті ОСОБА_9 з`явилося проникаюче колото-різане поранення животу з ушкодженням тонкого кишківника та його ускладнення поліорганна недостатність, смерть його настала 18.12.2018 року о 15-55 годині у відділенні політравми КНП «МКЛШМНД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР. У зв`язку з тим, що до лікарні ОСОБА_9 був доставлений живим з наявністю рани передньої черевної стінки, рана, яка мала місце у ОСОБА_9 носить пожиттєвий характер, між ушкодженням, яке мало місце у ОСОБА_9 та настанням його смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Напрямок ранового каналу-спереду назад практично горизонтально, сила удару достатня. ОСОБА_9 був нанесений удар колюче-ріжучим предметом. Локалізація ушкодження, яке мало місце у ОСОБА_9 доступна для спричинення його власною рукою.За даними ухвали слідчого судді та свідчень з історії хвороби колото-різане поранення ОСОБА_9 отримав 13.12.2018 приблизно о 00-00 годині, а в лікарню був доставлений 14.12.2018 о 20-55 годині, можно сказати, що у цей період часу ОСОБА_9 міг виконувати цілеспрямовані дії ходив, сидів, лежав та інше. Ознак самозахисту на тілі ОСОБА_9 не знайдено. Також в ході дослідження трупу ОСОБА_9 були визначені такі тілесні ушкодження множенні синці тулуба та правої кінцівки, садно обличчя, які уторилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких на тілі не відобразилися, можливо за тих обставин та в термін, на який вказано в ухвалі слідчого судді та відомо з історії хвороби. Стосовно живої людини це легкі тілесні ушкодження. У момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий та нападник знаходилися обличчям один до одного. Кількість ударів колюче ріжучим предметом був нанесений один удар, тупими предметами було нанесено не менш як шість ударів. На момент шпиталізації при дослідженні крові на алкоголь у Старченка етиловий спирт не знайдений. За даними історії хвороби № 31780 з КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР кров ОСОБА_9 відноситься до групи АВ0 (4), резус негативний;
-протокол проведення слідчого експерименту від 17.12.2018 року та фотоілюстративний матеріал до нього та ДВД диск з відеозаписом, з якого вбачається, що слідчий експеримент проводиться за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого обвинувачена ОСОБА_8 , в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 пояснила та детально показала, що саме за цією адресою вона мешкає зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та його матір`ю ОСОБА_6 та де відбулися події від 13.12.2018 щодо спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Крім того, ОСОБА_8 зазначила, що саме на кухні 13.12.2018 вона разом з чоловіком ОСОБА_9 у вечірній час вживали спиртні напої, у ході якого у них виник конфлікт на грунті раптової неприязні один до одного, та за допомогою статиста продемонструвала, яке саме було її взаєморазтошування з чоловіком ОСОБА_9 до моменту нанесення нею тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . ОСОБА_8 за допомогою статиста продемонструвала, що тримала кухонний ніж вона у правій руці за рукоятку білого кольору та як саме вона тримала ніж, та як саме вона нанесла один удар зазначеним ножем, а саме лезом ножа в ліву частину брюшної порожнини своєму чоловіку ОСОБА_9 ;

-висновок експерта № 12-23/2//482-А/19, з якого вбачається, що у ОСОБА_9 мали місце наступні ушкодження: колото-різане поранення передньої черевної стінки, яке проникає до черевної порожнечі з ушкодженням тонкого кишківника, яке супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом. Наявне ушкодження утворилося від дії гострого колюче-ріжучого предмета, індивідуальні особливості якого на тілі потерпілого не відобразилися. Механізм утворення тілесного ушкодження, яке мало місце у ОСОБА_9 не суперечить засобу його спричинення, на який вказує ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2019 року та фотоілюстративним матеріалом до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала кухонний ніж під № 2, який раніше знаходився у неї за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 та саме цей ніж потерпіла бачила як тримала ОСОБА_8 після нанесення удару її сину у правій руці;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 30.01.2019 року та фотоілюстративним матеріалом до нього, відповідно до якого ОСОБА_8 впізнала кухонний ніж під № 2, який раніше знаходився у неї за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 та яким вона нанесла удар 13.12.2018 своєму чоловікові ОСОБА_9 ;

-висновок експерта №1274-ДМ/2018, з якого вбачається, що згідно підсумків, викладених у висновку експерта № 14/№21-ДМ/2018 від 18.01.2018, проведеного в відділені судово-медичної імунології ХОБСМЕ, кров від потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи АВ (IV). В результаті проведення судово-медичної експертизи трьох ножів, вилучених під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що на клинку ножа з білою рукоттю знайдені епітеліальні клітини людини, статева належність клітин не встановлена, так як не виявлені ні жіноча статева мітка (х-хроматин), ні чоловіча статева мітка (у-хроматин). Реакцією «змішаної» аглютинації виявлені антигени А та В. Таким чином, можна припустити походження епітеліальних клітин від будь-якої людини з групою крові АВ (IV), в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 , всіх трьох ножах сліди крові та потожирові накладення не знайдені;

-висновок експерта № 14/21-Дм/19, з якого вбачається, що кров від трупу ОСОБА_9 належить до групи АВ. На футболці сірого кольору (об`єкти №1-3), вилучений під час огляду місця події, знайдена кров людини групи АВ, походження якої від ОСОБА_9 не виключається;

-висновок експерта № 14/22-Дм/19, з якого вбачається, що кров від трупу ОСОБА_9 належить до групи АВ, на спортивних брюках (об`єкти №№ 1-6,9-18) ОСОБА_9 знайдена кров людини групи АВ, властивої йому самому. На вищевказаних брюках (об`єкти №№7,8) знайдена кров людини, групову належність якої встановити не представилося можливим;

-висновок експерта №14/23-Дм/19, з якого вбачається, що кров від трупу ОСОБА_9 належить до групи АВ, на футболці зеленого кольору (об`єкти №№ 2-10) вилученій під час огляду місця події, знайдена кров людини групи АВ, походження якої від ОСОБА_9 не виключається. На вищевказаній футболці, в об`єкті № 1, знайдена кров людини встановити групову належність якої не виявилося можливим, оскільки антигени А та В не знайдені;

-висновок експерта № 14/2807-Дм/18, з якого вбачається, що кров ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А;

-копія карти виїзду бригади екстреної медичної допомоги, яка виїжджала на виклик 14.12.2018 о 19-35 годині за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_9 , 1975 р.н.
В судовому засіданні досліджені речові докази.

ОСОБА_8 впізнала кухонний ніж з рукояткою білого кольору, яким вона нанесла один удар ОСОБА_9 .

Зазначені письмові та речови докази сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності - достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень Кримінального закону суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

До показань обвинуваченої ОСОБА_8 , суд відноситься критично, оскільки її покази суперечать сукупності досліджених судом доказів, які повністю узгоджуються між собою.

Щодо доводів сторони захисту стосовно кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 , яка не мала умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим її дії необхідно кваліфікувати як необережний злочин проти життя чи здоров`я, суд виходить з наступного.
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз №12-17/482-А/18, №12-23/2//482-А/19 смерть потерпілого ОСОБА_9 настала та знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з отриманим колото-різаним пораненням живота з ушкодженням тонкого кишківника та його ускладнення поліорганна недостатність.

При цьому експертом зазначено, що напрямок раневого каналу спереду назад практично горизонтально. Сила удару достатня.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти шкоди здоров`ю потрепілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (стаття 24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень. Якщо особа цілеспрямовано наносячи удари, не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість своєї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.

За таких обставин кваліфікація дій проводиться за наслідками, що настали.

Наведені обставини в сукупності з даними про характер та локалізацію утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що обвинувачена без будь-якого попередження умисно з достатньою силою завдала один удар ножем в живіт потерпілому ОСОБА_9 , передбачала і бажала настання наслідків у виді заподіяння, в тому числі і тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, тобто діяла щодо первинних наслідків з прямим умислом. Щодо спричинення смерті ОСОБА_9 , то має місце необережна форма вини ОСОБА_9 , оскільки завдаючи потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, обвинувачена не передбачала можливість настання смерті потерпілого, але повинна була і могла це передбачити.
Сталою судовою практикою (постанови Верховного Суду, ухвалені у провадженнях № 51-649км18, 51-2941км18, № 51-6829км18, № 51-654км20, № 51- 1584км20, постанови Верховного Суду України, ухвалені у справах № 5-8кс13, № 5-4кс15, № 5- 25кс15) визначено, що розмежування складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя кримінального правопорушення, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

В контексті дій обвинуваченої ОСОБА_8 , які охоплювалися її інтелектуальним моментом у виді невизначеного умислу та проявились у вольовому моменті, у нанесенні ножем цілеспрямованого удару в життєво важливий орган живіт потерпілого, наслідком якого стало колото-різане поранення передньої черевної стінки, яке проникає до черевної порожнечі з ушкодженням тонкого кишківника, яке супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом, що свідчить про її внутрішнє (суб`єктивне) ставлення до бажання спричинення тілесних ушкоджень будь-якого виду, в тому числі і тих, які настали, а саме, тяжких, та з урахуванням необережного ставлення за суб`єктивними ознаками складу кримінального правопорушення до кінцевих наслідків у вигляді смерті потерпілого, то доведеною є кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Вказаний злочин передбачає подвійну форму вини, яка встановлена в ході судового розгляду.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні - тяжкі тілесні ушкодження, похідні - смерть. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).
Обвинувачена ОСОБА_8 не заперечувала факту нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, проте, зазначає, що не бажала настання його смерті.
Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, згідно ст. 67 КК України, суд вважає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Вивчаючи відомості про особу обвинуваченої, суд встановив, що ОСОБА_8 раніше не судима, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, допускає скандали з сусідами та в сім`ї.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Вирішуючи питання про вид покарання, що має бути призначений обвинуваченій ОСОБА_8 , суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, також суд враховує відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання та приходить до висновку що виправлення обвинуваченої можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства та поміщення на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, при цьому суд вважає за можливе не призначати їй максимальне покарання, передбачене Законом.

На переконання суду, призначення такого покарання обвинуваченій буде відповідати вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, що відповідає положенням ст. 65 КК України.

При розв`язанні цивільного позову Слобідської окружної прокуратури м. Харкова, поданого в інтересах Харківської міської ради та КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені професора О.І. Мещанінова» Харківської міської ради до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення злочину у розмірі 3161,80 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07.07.95 р., із подальшими змінами, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року.
Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка -розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що в період часу з 14.12.2018 по 18.12.2018 ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, де на його ліуквання, відповідно до наданих лікарнею відомостей, медичною установою було витрачено кошти на загальну суму у розмірі 3161,80 грн., що підтверджується розрахунком фактичних витрат від 30.01.2019 року.

Цивільний позов Слобідської окружної прокуратури м. Харкова, поданого в інтересах Харківської міської ради та КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені професора О.І. Мещанінова» Харківської міської ради до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення злочину у розмірі 3161,80 грн. підлягає задоволенню, як такого, що знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
Питання щодо скасування арешту майна суд вирішує відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Долю речових доказів, доказів-документів, вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , рахувати з моменту затримання з 06.06.2021 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 в строк призначеного покарання час перебування її під вартою у період з 06.06.2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін.
Цивільний позов Слобідської окружної прокуратури м. Харкова, поданого в інтересах Харківської міської ради та КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги імені професора О.І. Мещанінова» Харківської міської ради про стягнення з ОСОБА_8 витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь Харківської міської ради матеріальну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням у розмірі 3161 (три тисячі сто шістдесят одна) гривня 80 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2018 року на тимчасово вилучене майно 14.12.2018 у ході огляду місця події - домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: - чоловічу футболку зеленого кольору з плямами бруду; - штани чоловічі сірого кольору з плямами бруду, - три предмети зовнішньо схожі на ножі: 1). з пластмасовою рукояткою, білого кольору, загальною довжиною 28 см., (довжина рукоятки 10,5 см., довжина леза 17,5 см.), 2). з рукояткою чорного кольору, загальною довжиною 20,7 см., (довжина рукоятки 9,2 см., довжина леза 11,5 см.), 3). з рукояткою чорного кольору, загальною довжиною 17 см., (довжина рукоятки 9,5 см., довжина леза 7,5 см.).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.12.2018 року на тимчасово вилучене майно 19.12.2018 у ході огляду місця події - домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: - чоловічу трикотажну футболку сірого кольору, на якій є в лівій лицьовій нижній частині, горизонтальний надріз розміром 1- 1,5 см зі слідами бурого кольору.
Речові докази:
- чоловічу футболку зеленого кольору з плямами бруду; - штани чоловічі сірого кольору з плямами бруду, - три предмети зовнішньо схожі на ножі: 1). з пластмасовою рукояткою, білого кольору, загальною довжиною 28 см., (довжина рукоятки 10,5 см., довжина леза 17,5 см.), 2). з рукояткою чорного кольору, загальною довжиною 20,7 см., (довжина рукоятки 9,2 см., довжина леза 11,5 см.), 3). з рукояткою чорного кольору, загальною довжиною 17 см., (довжина рукоятки 9,5 см., довжина леза 7,5 см.), чоловічу трикотажну футболку сірого кольору, на якій є в лівій лицьовій нижній частині, горизонтальний надріз розміром 1- 1,5 см зі слідами бурого кольору, що знаходиться на збереженні в камері схову речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУ НП в Харківській області (квитанція № 00844) після набрання вироком законної сили знищити;
- карту виїзду БШМД та довідку з ХМКЛШНМД ім. проф. Мещанінова про витрати на лікування ОСОБА_9 зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Засудженій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя - ОСОБА_1