Справа № 753/5619/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/208/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.11.2006 Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;
- 28.10.2008 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 4 місяці позбавлення волі;
- 04.02.2016 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;
- 26.04.2016 Дарницьким районним судом м. Києва за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, 01.06.2018 звільнений із Білоцерківської ВК № 35 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 10 місяців,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 11.11.2019, приблизно 21 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Російська, 45, маючи умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, з метою протиправного збагачення та діючи згідно з розробленим злочинним планом, підійшов до вікон кабінетів №113 та №114 школи І-ІІІ ступенів № 160 Дарницького району м. Києва, які розташовані на першому поверсі вказаної школи.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання ОСОБА_7 , за допомогою металевої викрутки шляхом віджиму вікна, з метою повторного таємного викрадення майна, проник до приміщення кабінету № 113 школи І-ІІІ ступенів № 160 Дарницького району м. Києва, що за адресою: м. Київ, вул. Російська, 45.
Після чого, ОСОБА_7 перебуваючи у кабінету №113, переконавшись, що всередині нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно таємно викрав майно, яке знаходиться на балансі школи І-ІІІ ступенів № 160 Дарницького району м. Києва, а саме: телевізор марки «LG», модель 43LH500T, S/N: 704TGBVOF061, інвентарний номер 111370255, вартістю 7 000 грн. 00 коп.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , того ж дня, за допомогою металевої викрутки шляхом віджиму відкрив вікно кабінету №114, проник до приміщення вказаного кабінету, звідки таємно викрав майно, яке знаходиться на балансі школи І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м. Києва, а саме: ноутбук марки «Lenovo V130-15IKB», model: 81NH, Iron grey, CPU: Intel i3-7020U 23G, RAM 4 Gb, S/N: R90VHEGD, інвентарний номер 101460026, вартістю 7916 грн. 60 коп., проектор марки «InFOCUS sinv30», S/N: 009-1528-0036.8VT04G002-A, інвентарний номер 101460023, вартістю 18974 грн. 40 коп.
В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вказане майно, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди на загальну суму 33 891 гривню 00 копійок.
Крім того, 29.12.2019 року, приблизно 00 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Російська, 45, маючи умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, з метою протиправного збагачення та діючи згідно з розробленим злочинним планом, підійшов до вікна підвального приміщення школи І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м. Києва, яке розташоване на нижньому поверсі вказаної школи.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання ОСОБА_7 , за допомогою металевої викрутки шляхом віджиму вікна, з метою повторного таємного викрадення майна, проник до підвального приміщення школи І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м. Києва, що за адресою: м. Київ, вул. Російська, 45.
Після чого, ОСОБА_7 перебуваючи у підвальному приміщенні, переконавшись, що всередині нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: вимірювальний інструмент марки «Digital Multimeter dt9202a», вартістю 124 гривні 80 копійок; промисловий фен марки «Stern HG 2000ACN», вартістю 315 гривень 30 копійок; шуруповерт марки «Зеніт ЗША-18 Li Профи», варістю 1149 гривень 00 копійок; рубанок електричний марки «De Fort DEP-820n», вартістю 911 гривень 40 копійок; шліф машинка марки «Тайга ЛМШ-1200», вартістю 600 гривень 00 копійок; акумуляторний перфоратор марки «Титан ППА11», вартістю 931 гривня 02 копійки; ваги марки «Beurer», вартістю 700 гривень 00 копійок; паяльна станція марки «Lukey 898», вартістю 1193 гривні 10 копійок; PowerBank марки «Xiomi Мі Power 5000mAh Silver», вартістю 179 гривень 40 копійок.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вказані речі, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди на загальну суму 6 104 гривні 02 копійки.
Крім того, 05.01.2020 року, приблизно 00 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, провулок Поліський, 9, маючи умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, з метою протиправного збагачення та діючи згідно з розробленим злочинним планом, підійшов до вікна кабінету №17 школи І-ІІІ ступенів №217 Дарницького району м. Києва, яке розташоване на першому поверсі вказаної школи.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання ОСОБА_7 , за допомогою металевої викрутки шляхом віджиму вікна, з метою повторного таємного викрадення майна, проник до кабінету № 17 школи І-ІІІ ступенів №217 Дарницького району м. Києва, що за адресою: м. Київ, провулок Поліський, 9.
Після чого, ОСОБА_7 перебуваючи у кабінеті №17, переконавшись, що всередині нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно таємно викрав майно, яке знаходиться на балансі школи І-ІІІ ступенів №217 Дарницького району м. Києва, а саме: телевізор марки «Samsung UЕ40J5000», S/N 08kи3skgа04689, вартістю 7707 гривень 18 копійок; роутер марки «ТР-Lіnk 840», S/N 634, вартістю 399 гривень 20 копійок.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вказані речі, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди на загальну суму 8 106 гривень 38 копійок.
Крім того, 02.02.2020 року, в нічний час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, маючи умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, з метою протиправного збагачення та діючи згідно з розробленим злочинним планом, підійшов до підвального приміщення, яке розташоване навпроти магазину «АТБ».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, з метою повторного таємного викрадення майна, проник через дверну решітку до підвального приміщення.
Після чого, ОСОБА_7 перебуваючи у підвальному приміщенні, переконавшись, що всередині нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: Зварювальний інвектор марки «ДНІПРО М САБ-258Н», вартістю 1528 гривень 50 копійок; Болгарку марки «DWT WS24-230 Т», вартістю 1258 гривень 80 копійок.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вказані речі, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди ОСОБА_10 , на загальну суму 2 787 гривень 80 копійок.
Крім того, 07.02.2020 року, приблизно 00 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ , вул. Російська , 45, маючи умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, з метою протиправного збагачення та діючи згідно з розробленим злочинним планом, підійшов до вікна кабінету №110 школи №160 Дарницького району м. Києва, яке розташоване на першому поверсі вказаної школи.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи їх настання ОСОБА_7 , за допомогою металевої викрутки шляхом віджиму вікна, з метою повторного таємного викрадення майна, проник до кабінету №110 школи І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м. Києва, що за адресою: м. Київ, вул. Російська, 45.
Після чого, ОСОБА_7 перебуваючи у кабінеті №110, переконавшись, що всередині нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно таємно викрав майно, яке знаходиться на балансі школи І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м. Києва, а саме: телевізор марки « LG 49LF620v» S/N 601RАСG37131», вартістю 9 500 гривень 00 копійок.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вказані речі, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди на загальну суму 9 500 гривень 00 копійок.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту та зобов`язано останнього цілодобового не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту його фактичного затримання. Вирішено питання стосовно речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дарницького районного суду міста Києва від 05.08.2020, оскільки призначене судом першої інстанції покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а саме в частині: вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, у відповідності до ст.65 КК України, врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, стан здоров`я обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначити покарання необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_7 , та на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що вирок Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2020 року є незаконним та необґрунтованим, постановлений із порушенням норм матеріального і процесуального права.
Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки у нього дуже скрутне матеріальне становище і є проблеми зі здоров`ям (лікування потребує матеріальних витрат), а тому обвинувачений не мав можливості користуватись правовою допомогою адвоката.
На думку апелянта, призначаючи покарання, суд також повинен враховувати вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. ОСОБА_7 звертає увагу на те, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим і судом при визначенні міри покарання не було враховано, що обвинувачений являється єдиним годувальником в сім`ї, проживає зі своює матір`ю похилого віку (61 рік), яка потребує догляду, також обвинувачений має проблеми зі здоров`ям, а саме серцеву хворобу. Окрім того, ОСОБА_7 щиро розкаявся у скоєному і намагається стати на шлях виправлення, активно сприяв розкриттю злочину, обвинувачений самостійно розповів всі обставини слідчим на досудовому розслідуванні, незважаючи на те, що його було затримано незаконно, та проведено обшук у квартирі без ухвали суду.
Під час розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які пом`якшують покарання, які на думку обвинуваченого вплавають на призначення покарання, а саме: як на досудовому розслідуванні так і на судовому слідстві під час допиту ОСОБА_7 в якості підозрюваного, обвинуваченого та підсудного визнавав вину у скоєному злочині в повному обсязі, підтвердив усі ті обставини, які були встановлені досудовим розслідуванням, пов`язаних із скоєним ним злочином, щиро розкаявся у скоєному злочині та неодноразово наголошував на тому, що дуже жалкує та винить себе в тому, що ним було вчинено даний злочин. Проте, судом не було прийнято до уваги, як пом`якшуючу обставину те, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину на досудовому розслідуванні. Також, у своєму рішенні, суд не взяв до уваги незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , а також незначну вартість об`єкта посягання та думку потерпілих, які не мають жодних претензій до обвинуваченого.
Відтак, апелянт стверджує, що суд першої інстанції занадто суворо обрав обвинуваченому міру покарання, не врахував те, що ОСОБА_7 намагається стати на шлях виправлення, намагається знайти роботу, і не застосував ст.75 КК України.
На підставі наведеного, ОСОБА_7 вважає, що зазначені вище обставини давали суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб ОСОБА_7 довів своє виправлення.
Що стосується наявності судомистой у ОСОБА_7 , то це саме собою, відповідно до Закону не є перешкодою для застосування ст. 75 КК України, про це Верховний Суд, зауважив і виклав у своїх постановах від 19 лютого 2019 року у справі №337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі №753/13972/17.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Розгляд вказаного провадження було проведено судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України учасниками судового розгляду не оспорюється.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема, те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив новий, умисний, корисливий злочин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований.
Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання, судом першої інстанції належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, а відтак доводи обвинуваченого про те, що судом не в повній мірі враховано дані про його особу, є безпідставними.
Також, судом першої інстанції враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 судом визнано щире каяття обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Відтак, визнання ОСОБА_7 вини в інкримінованому йому злочині, розкаяння у вчиненому, були враховані судом першої інстанції, зокрема, при призначенні покарання межах передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України.
На підставі викладеного, та врахувавши обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність пом`якшуючої обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за необхідне призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, характеру та тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення винної особи та недопущення вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень.
Щодо доводів обвинуваченого про призначення йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, врахувавши дані про особу обвинуваченого та зокрема те, що ОСОБА_7 маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинив корисливий злочин, колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку застосування положень ст.75 КК України не буде відповідати принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання та не відповідатимуть меті покарання.
Відтак, підстав для застосування положень ст.75 КК України не було встановлено при розгляді даного провадження в апеляційній інстанції.
Доводи ОСОБА_7 про те, що він є єдиним годувальником у сім`ї, проживає разом зі своєю матір`ю похилого віку (61 рік), яка потребує догляду, а також про незадовільний стан його здоров`я, щире каяття у вчиненому, в даному конкретному випадку не можуть бути підставами для застосування більш м`якого покарання. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції з врахуванням вищезазначених обставин, призначив покарання ОСОБА_7 в мінімальних межах передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України.
Також колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції права на захист обвинуваченого, у зв`язку з тим він не мав можливості користуватися допомогою адвоката, а суд не забезпечив участь захисника у даному кримінальному провадженні. Так, з матеріалів провадження, зокрема журналу судового засідання від 05.08.2021 вбачається, що в судовому засіданні судом першої інстанції було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 його права та обов`язки, однак будь яких клопотань про залучення захисника у даному кримінальному провадженні обвинувачений не заявляв.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4