Провадження № 11-кп/4820/652/21
Справа № 678/536/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 249 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 від 10 жовтня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ковель Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов процесуального прокурора задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави в особі Управління Державного агенства рибного господарства у Хмельницькій області 144500 гривень шкоди завданої рибним запасам.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

За вироком суду, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , 06.08.2020 року приблизно о 00 год. 10 хв., маючи на меті незаконно добути риби на річці Південний Буг, достовірно знаючи про заборону вилову риби із використанням заборонених знарядь лову, усвідомлюючи протиправність своїх дій, виключно для власного збагачення, діючи приховано, не маючи на те відповідного дозволу, в порушення ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» та положень ст. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 року, відповідно до якого забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйливих речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводною плавання), промислових та інших засобів лову, виготовлених з сіткоснастевих і інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм, за допомогою забороненого знаряддя лову, виготовленого з сіткоснастевого матеріалу, а саме: «волоку» з розміром сітки 3 м на 1 м, розміром вічка сітки 20x20 мм, що складається з двох дерев`яних палок довжиною 1,42 м кожна, з`єднаних за допомогою металевого ланцюгу в нижній та мотузки з поплавками в верхній частині, перебуваючи на річці Південний Буг в ділянці Новокостянтинівського водосховища, неподалік споруди Щедрівської ГЕС, що розташована по вул. Енергетиків, 1, в смт. Летичів Хмельницької області, шляхом волочіння «волоку» водоймою здійснили незаконний вилов риби виду тарань (плітка) в кількості 1700 штук, вартістю згідно з розрахунком до Додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209 «Про затвердження такси для обчислення розміру відшкодування школи, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» - 85 гривень за одну особину, на загальну суму 144500 грн., чим заподіяли істотну шкоду рибному господарству України, на що вказує вартість предмета незаконного вилову, кількість добутого, вилов риби забороненим знаряддям лову та цінність виловленої породи.
Тобто, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України незаконне зайняття рибним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

В поданих апеляційних скаргах захисник обвинувачених просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.
Вирок вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Захисник зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутній витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000039 від 10.10.2020 року, яке постановою прокурора об`єднано з кримінальним провадженням № 0000038 від 10.10.2020 року.
Допити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у якості свідків, проведені 16.10.2020 року у межах кримінального провадження № 0000039 від 10.10.2020 року, якого вже не існувало. Останні у подальшому були визнанні підозрюваними та обвинуваченими, а тому їх пояснення, на думку захисника, є недопустимими доказами.
Крім того, недопустимими доказами вважає пояснення свідків ОСОБА_10 від 23.04.2021 року, ОСОБА_11 від 23.04.2021 року, ОСОБА_12 від 28.04.2021 року, ОСОБА_13 від 28.04.2021 року, протоколи проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 від 23.04.2021 року, оскільки слідчі дії, за результатами яких вони були отримані, проведені також у межах кримінального провадження № 0000039 від 10.10.2020 року, яке вже було об`єднане з кримінальним провадженням № 0000038 від 10.10.2020 року.
Апелянт зазначає, що місце вчинення кримінального правопорушення, зазначене у повідомленні про підозру, не збігається із зазначеним в обвинувальному акті. Так, відповідно до повідомлення про підозру від 25.05.2021 року, правопорушення вчинене ОСОБА_7 та ОСОБА_14 на річці Південний Буг в смт. Летичів Хмельницької області, натомість в обвинувальному акті зазначено, що таке вчинено на річці Південний Буг в ділянці Новокостянтинівського водосховища, неподалік споруди Щедрівської ГЕС, що розташована по вул. Енергетиків, 1, в смт. Летичів Хмельницької області.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у протоколах роз`яснення права на захист від 25.05.2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_14 повідомлено про те, що вони підозрюються в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.
Поза увагою суду залишилось те, що постанова від 30.10.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 10.10.2020 року скасована постановою прокурора від 05.04.2021 року, тобто з порушенням строків, передбачених ч. 6 ст. 284 КПК України.
Суд не врахував, що у матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення групи прокурорів, а тому усі зібрані докази під час досудового розслідування є недопустимими.
Вважає, що суддя порушив порядок ведення судового засідання, зокрема вимоги ст.ст. 347, 348, 351 КПК України, а саме: спочатку встановив особи обвинувачених і лише після цього прокурор оголосив короткий виклад обвинувального акта та позовної заяви, а також суддя першим задавав запитання ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .
На думку апелянта, суд не в повному обсязі виконав вимоги ст. 345 КПК України, адже перевірив лише питання щодо вручення обвинуваченим пам`ятки про права та обов`язки, однак не з`ясував, чи розуміють останні свої права та обов`язки. Не з`ясовано чи правильно розуміли ОСОБА_7 і ОСОБА_8 приписи ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки під час допиту вони не змогли навіть конкретизувати дату вчинення правопорушення. Водночас, суд не повернувся до повторного визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та необґрунтовано застосував положення ч. 3 ст. 349 КПК України
Суд не врахував, що відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 249 КК України, настає лише за умови заподіяння істотної шкоди діями винної особи. Натомість, розрахунок № 138 від 10.08.2020 року вважає неналежним і недопустимим доказом щодо розміру шкоди, завданої рибному господарству, оскільки він не підтверджує наявність істотної шкоди. В даному випадку мала бути проведена експертиза.
До того ж, працівниками рибоохорони було вилучено, крім риби тарань (плітка), також рибу окунь, що підтверджується фото, на яких зафіксовано рибу різних видів, за які встановлено різні такси для обчислення розміру відшкодування шкоди.
А тому, захисник вважає, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню, оскільки відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують заподіяння шкоди рибним запасам України, а також не надано доказів того, що заподіяна шкода є істотною.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та їх захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляційних скарг з посиланням на зазначені у них доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що місцевий суд під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначив обсяг та порядок дослідження доказів, що підлягають дослідженню, із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України. Водночас, обмежився допитом обвинувачених, дослідженням матеріалів, які характеризують їх особи, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинувачених.

Даними технічного звукозапису судового засідання від 16 липня 2021 року (аудіофайл 4012) та журналу цього судового засідання (а.с. 33-36) підтверджується, що після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта та цивільного позову, головуючий суддя виконав вимоги ст. 348 КПК України, зокрема: з`ясував чи зрозуміла суть обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , чи визнають вони себе винними, чи бажають давати показання та чи визнають цивільний позов у розмірі, заявленому прокурором.

Обвинувачені підтвердили, що суть обвинувачення їм зрозуміла, повністю визнали себе винними, погодились давати показання та повністю визнали цивільний позов про стягнення з них солідарно 144500 грн шкоди.

Після цього, суд надав прокурору та обвинуваченим право проголосити вступні промови та з`ясував думку щодо визначення обсягу доказів та порядку їх дослідження. Заслухавши думку учасників процесу, суд постановив повернутись до визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження після допиту обвинувачених.

Під час дачі показань обвинувачені повністю визнали свою вину, розкаялись у вчиненому, визнали цивільний позов. У зв`язку з цим, судом була з`ясована думка учасників процесу щодо можливого скороченого порядку дослідження доказів та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 погодились з таким порядком дослідження доказів. Судом була оголошена перерва для написання розписок обвинуваченими.

У розписках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засвідчили своїми підписами те, що розуміють зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, а також їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права на апеляційне оскарження таких фактичних обставин справи та розміру цивільного позову. Крім того, в розписках просили суд не досліджувати докази щодо фактичних обставин справи та розміру цивільного позову, оскільки вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнають повністю і їх позиція є добровільною (а.с. 31, 32).

Після продовження судового засідання суд переконався чи розуміють обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зміст розписок.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції, правильно, на підставі вимог закону, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються. Судом роз`яснено суть даної норми у доступній, чіткій та конкретизованій формі. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначили, що роз`яснення їм зрозумілі, та не заперечували проти розгляду провадження без дослідження доказів.

За таких обставин, підстав вважати, що суд розглянув справу з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема, перевірив лише питання щодо вручення обвинуваченим пам`ятки про права та обов`язки, однак не з`ясував, чи розуміють останні свої права та обов`язки, не з`ясував чи правильно розуміли ОСОБА_7 і ОСОБА_8 приписи ч. 3 ст. 349 КПК України, як про це йдеться в апеляційних скаргах захисника, поданих в інтересах обвинувачених, немає.

З вищенаведених підстав, апеляційний суд визнає необґрунтованими посилання апелянтів на недопустимість, як доказів, протоколів проведення слідчого експерименту із свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 23.04.2021 року, оскільки такі не досліджувались судом першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, будь-яка оцінка їм не надавалась. А тому, не може бути надана така і апеляційним судом.

Не ґрунтуються на вимогах закону і посилання апелянтів на недопустимість, як доказів, пояснення свідків, надані у межах кримінального провадження № 0000039 від 10.10.2020 року під час досудового розслідування.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вказаного, суд будь-якої інстанції не може надавати оцінки доказам, зібраним під час досудового розслідування, якщо вони безпосередньо не дослідженні судом.

Свідки, про яких йдеться в апеляційній скарзі, безпосередньо судом не допитувались, а тому їм не може надаватись будь-яка оцінка, в тому числі, щодо допустимості їх показань.

Посилання захисника на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутній витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000039 від 10.10.2020 року, яке постановою прокурора об`єднано з кримінальним провадженням № 0000038 від 10.10.2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та наявних у справі доказах.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 10.10.2020 року до ЄРДР було внесено відомості щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_14 за ознаками вчинення кримінального правопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України за № 0000038 та № 0000039.

12.10.2020 року кримінальне провадження № 0000039 було об`єднане з кримінальним провадженням № 0000038 відповідно до вимог ст. 217 КПК України, у зв`язку з розслідуванням щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального провадження. Тобто, кримінальне провадження № 0000039 не було закрите, не перестало існувати, як про це зазначає захисник, а лише було об`єднане з іншим.

А тому, до матеріалів кримінального провадження було приєднано лише витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000038 від 10.10.2020 року, тобто об`єднаного провадження.

Зазначене підтверджується витягом з ЄРДР про рух кримінального провадження, а також реєстром матеріалів досудового розслідування вказаного кримінального провадження, доданого до обвинувального акту, зокрема, інформацією про прийняті процесуальні рішення в ході досудового розслідування.

Вказані витяги з ЄРДР судом першої інстанції не досліджувались в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Доводи апелянтів про те, що місце вчинення кримінального правопорушення, зазначене у повідомленні про підозру, не відповідає такому в обвинувальному акті, є неспроможними.

Так, як вбачається з даних письмових повідомлень про підозру від 25.05.2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , останні здійснювали незаконний вилов риби на річці Південний Буг в смт. Летичів Хмельницької області (а.к.п. 119-121; 134-136).

В обвинувальному акті лише конкретизовано місце вчинення кримінального правопорушення річка Південний Буг в ділянці Новокостянтинівського водосховища, неподалік споруди Щедрівської ГЕС, що розташована по вул. Енергетиків, 1, в смт. Летичів Хмельницької області.

Отже, місце вчинення злочину, як в оголошеній підозрі, так і в обвинувальному акті, зазначене одне і те ж.

Крім того, в суді першої інстанції на уточнююче запитання головуючого обвинувачені показали, що, дійсно, здійснювали незаконний вилов риби у річці Південний Буг неподалік споруди Щедрівської ГЕС в смт. Летичів. Будь-яких зауважень з приводу зазначеної інформації не висловлювали, лише підтвердили її (аудіофайл 1051).

Посилання захисника на те, що під час досудового розслідування було порушено право на захист обвинувачених, також є необґрунтованим.

Так, як вбачається із протоколів роз`яснення права на захист від 25.05.2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , у них, дійсно, були допущені помилки щодо обставин вчинення кримінального правопорушення (а.к.п. 122, 137).

Разом з тим, під час оголошення останнім підозр, їм були роз`ясненні всі права, передбачені ст. 42 КПК України, в тому числі право на захист, про що вони розписались, зауважень не мали (а.к.п. 119-121; 134-136).

Натомість, норми КПК України взагалі не вимагають складання такого документа, як протокол роз`яснення права на захист.

Доводи апелянтів про те, що постанова від 30.10.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 10.10.2020 року скасована з порушенням строків, апеляційний суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих (п. 7 ч. 2 ст. 36 КПК України).

Вимогами ч. 6 ст. 284 КПК України передбачено, що прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови про закриття кримінального провадження має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю.

Матеріали справи не містять доказів про те, що скасована постанова була отримана прокурором відразу після її винесення, не надано таких і стороною захисту.

Натомість, постанова інспектора дізнання про закриття кримінального провадження від 30.10.2020 року була скасована постановою прокурора 05.04.2021 року, як незаконна, оскільки не враховано, що ОСОБА_7 та ОСОБА_14 вилов риби здійснили забороненими знаряддями волоком, сума завдано шкоди навколишньому природному середовищу становить 144500 грн, а кількість виловленої риби 1700 штук, що вказує на те, що шкода може бути визнана істотною (а.к.п. 37).

Дана постанова є чинною, ніким не скасована. А, отже, такою, яка заслуговує на увагу.

Водночас, її скасування жодним чином не виправдовує обвинувачених у вчиненому, не свідчить про відсутність події кримінального правопорушення, а також про те, що останні не підлягають кримінальній відповідальності.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження і посилання сторони захисту на відсутність постанови про призначення групи прокурорів, у зв`язку з чим усі зібрані докази під час досудового розслідування слід визнати недопустимими.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду прокурором було надано завірені належним чином копії постанов від 10.10.2020 року про призначення групи прокурорів у кримінальних провадженнях № 0000038 та № 0000039, а також копії постанови від 12.10.2020 року про призначення групи прокурорів в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000038, оригінали яких знаходяться в наглядовому провадженні процесуального прокурора. При цьому, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, зазначені документи не відносяться до переліку тих, які додаються до обвинувального акту під час його передання до суду.

Доводи апелянтів про те, що суддя порушив порядок ведення судового засідання, зокрема вимоги ст.ст. 347, 348, 351 КПК України, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Процедура судового розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції дотримана з виконанням вимог параграфу 3 глави 28 розділу IV КПК України. Як вбачається з технічного звукозапису судового засідання, суддя після відкриття судового засідання з`ясував хто з`явився з учасників процесу аби переконатись, що саме обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_14 прибули у судове засідання. Під час надання показань щодо кримінального провадження обвинуваченими, суддя ставив їм запитання для уточнення та доповнення їх відповідей. Таке право судді прямо передбачено ч. 1 ст. 351 КПК України.

Посилання захисника на те, що під час допиту у суді першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_14 не змогли конкретизувати дату вчинення правопорушення, є безпідставними та спростовуються даними звукозапису судового засідання від 16 липня 2021 року (аудіофайл 1051). У судовому засіданні під час надання пояснень ОСОБА_7 зазначив, що вилов риби з ОСОБА_14 здіснювали вночі з 05.08.2020 року на 06.08.2020 року приблизно о 00 год. 00 хв. При цьому, на уточнююче запитання головуючого судді зазначив, що час та місце вчинення кримінального правопорушення збігається із тим, що зазначено в обвинувальному акті. Із вказаним погодився ОСОБА_14 .

Доводи захисника про те, що розрахунок № 138 від 10.08.2020 року є неналежним і недопустимим доказом щодо розміру шкоди, оскільки в даному випадку мала бути проведена експертиза, суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 05 травня 2021 року дізнавачем сектору дізнання ВП № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області винесено постанову про призначення експертизи нанесення шкоди завданої біоресурсам.

Інститут рибного господарства Національної академії аграрних наук України здійснив дослідження та зробив розрахунок збитків, завданих державі внаслідок незаконного добування водних біоресурсів ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Розрахунок збитків у вартісному виражені здійснювався відповідно до Такс обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених постановою КМУ № 1209 від 21 листопада 2011 року. Визначення суми штрафних санкцій проводилось на підставі п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України. При цьому, було враховано вид водних біоресурсів плітка, кількість 1700 шт, розмір шкоди за 1 екземпляр 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначено, що загальний збиток іхтіофауні річці Південний Буг в районі смт. Летичів Хмельницької області, який дозволяє характеризувати шкоду, як суттєву, становить 194 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. А тому, суд першої інстанції правильно погодився із органом досудового розслідування про те, що шкода рибному господарству України, яка завдана виловом риби ОСОБА_7 та ОСОБА_14 є істотною, оскільки сумарний розмір збитків, завданих державі, склав 8500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 144500 грн.

Із вказаним погодились обвинувачені у суді першої інстанції, визнали повністю цивільний позов, заявлений прокурором та розмір заподіяних збитків.

Колегія суддів, враховуючи кількість виловленої риби 1700 шт., спосіб її вилову за допомогою волоку, розмір заподіяних збитків державі, погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність такої ознаки у даному кримінальному правопорушенні, як істотна шкода, а також про наявність в діях обвинувачених складу ч. 1 ст. 249 КК України.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_14 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи вид та міру такого, дотримався вимог ст. 65 КК України.

Зокрема, при призначенні покарання суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, осіб винних і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинувачених, місцевим судом правильно встановлено вчинення кримінального проступку групою осіб за попередньою змовою

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Також при призначенні покарання суд правильно врахував особи винних, які вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнали свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, щиро розкаялись, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризується позитивно, мають на утриманні неповнолітніх дітей.

За таких обставин, беручи до уваги характер діяння, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням осіб винних, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_14 покарання в межах санкції статті, інкримінованого їм кримінального правопорушення, та звільнення кожного з них від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням відповідних обов`язків визначених ч. 1 ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного обвинуваченим покарання, вважає, що саме така міра покарання буде справедливою, необхідною та достатньою для попередження вчинення ними кримінальних правопорушень у майбутньому.

Призначене покарання відповідає загальним засадам, зазначеним у ст. 65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (зі змінами та доповненнями).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування, як того просить апелянти відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4