Провадження №1-кп/523/758/21
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

27.10.2021 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000261 від 02 березня 2020 року із звинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до кримінальної відповідальності:
-15.04.2020 відносно ОСОБА_6 . Одеською місцевою прокуратурою №3 направлено до Приморського районного суду міста Одеси обвинувальний акт за ч. 1 ст. 186 КК України;
-29.04.2020 відносно ОСОБА_6 . Одеською місцевою прокуратурою №2 направлено до Малиновського районного суду міста Одеси обвинувальний акт за ч. 1 ст. 186 КК України;
-18.05.2020 відносно ОСОБА_6 . Одеською місцевою прокуратурою №2 направлено до Малиновського районного суду міста Одеси обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України;
-26.05.2020 відносно ОСОБА_6 . Одеською місцевою прокуратурою №3 направлено до Приморського районного суду міста Одеси обвинувальний акт за ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України;
у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.2 КК України,
Встановив:
Судом встановлено,що 01.03.2020 о 8.00 годині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився за місцем мешкання, по АДРЕСА_1 . Побачивши, що його вітчим, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вийшов зі своєї кімнати та пішов до ванної кімнати , у нього виник протиправний умисел, а саме на вчинення крадіжки мобільного телефона останнього. Так ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний та корисний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може перешкодити йому здійснити злочинний намір, таємно, через відчиненні двері, зайшов до кімнати ОСОБА_7 , де діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, таємно викрав майно ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки «REDMI S2», у корпусі чорного кольору ІМЕЙ 1: НОМЕР_1 ІМЕЙ 2: НОМЕР_2 вартістю 2000 гривень. Із викраденим майном ОСОБА_6 із місця вчинення злочину скрився та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Своїми неправомірними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 2000 гривень.
При допиті обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України визнав та пояснив суду, що 01.03.2020 року, він перебував за адресою м. Одеса, вул.Ак.Воробйова, та вирішив викрасти у ОСОБА_7 телефон марки Редмі, вказаним телефоном розпорядився на власний розсуд.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка) вчинена повторно.
Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_6 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 , у вчинені правопорушення, передбачених ст. 185 ч. 2 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_6 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив не тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому правопорушення, ОСОБА_6 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_6 , відшкодував шкоду потерпілому, має постійне місце мешкання, працює не офіційно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, відшкодування шкоди.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Суд не бере до уваги посилання прокурора на вирок суду відносно обвинуваченого

З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання підсудного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що визнання ним факту вчинення злочинних дій є дійсним та відвертим, активне сприяння розкриттю злочину дані про особу, суд визнає їх такими, що істотно знижують ступінь вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а тому суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового терміну, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

Ухвалив:

ОСОБА_6 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому наступне покарання:

За ч.2 ст.185 КК України призначити ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити частково невідбуте покарання за вироком від 26.11.2020 року, у виді двох років шести місяців та остаточно визначити ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі на чотири роки та шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , від відбування покарання з випробуванням на 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 , виконувати покладені на нього обов`язки, а саме:

- за ч. 1 п. 1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції);

- за ч. 1 п. 2 повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- за ч. 2 п. 3 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції).

Судові витрати відсутні.
Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) діб до Одеського апелляційного суду області з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Суддя
Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1