Справа №:755/701/22
Провадження №: 1-кс/755/202/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" січня 2022 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , іншої особи ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майнау кримінальному провадження № 0000127 від 12 січня 2022 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України,
в с т а н о в и л а :
прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернулась до слідчої судді з клопотанням про арешт майна, а саме автомобіля марки «Део Ланос», н/з НОМЕР_1 , який вилучено під час огляду місця події від 11 січня 2022 року за адресою: м Київ, вул. П. Усенка, 8.
Клопотання мотивовано тим, що до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від судового експерта ОСОБА_5 про те, що 11 січня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , під час огляду транспортного засобу марки «Део Ланос», н/з НОМЕР_1 виявлено підробку номерних агрегатів в моторному відсіці кустарним шляхом ( НОМЕР_2 від 11 січня 2022 року)
Так, 11 січня 2022 року, відповідно до ч. 3 ст. 237 КПК України, дізнавачем ВД Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 за адресою м Київ, вул. П. Усенка, 8, було проведено огляд місця події в присутності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого було виявлено транспортний засіб «Део Ланос», н/з НОМЕР_1 , під час перевірки автомобіля виявлено підробку номерних агрегатів в моторному відсіці кустарним шляхом.
Даний автомобіль вилучено та поміщено на відповідальне зберігання до штраф майданчику за адресою: АДРЕСА_2 .
Постановою дізнавача ВД Дніпровського УП ГУНП в м.Києві від 12 січня 2022 року вилучене авто «Део Ланос», н/з НОМЕР_1 , визнано речовим доказом.
За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження № 0000127 від 12 січня 2022 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що арешт майна накладається з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та подальшого експертного дослідження вищезазначеного транспортного засобу.

У судовому засіданні із викладених у клопотанні підстав прокурор просила задовольнити клопотання у повному обсязі.

Інша особа ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що займався продажем автомобілів. Автомобіль марки «Део Ланос», н/з НОМЕР_1 продавався без документів, тому він поїхав у Запоріжжя, взяв довіреність від власника і поїхав відновити документи. У сервісному центрі йому сказали про невідповідність номера кузова.

Слідча суддя, ознайомившись з клопотанням, вислухавши доводи прокурора, третьої особи,дослідивши матеріали, яким обґрунтовується клопотання, дійшла такого висновку.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК Українипри огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
11 січня 2022 року дізнавачем ВД Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 за адресою: м Київ, вул. П. Усенка,8, «Сервісний центр», проведено огляд місця події в присутності ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Део Ланос», н/з НОМЕР_1 , ключі від вказаного транспортного засобу та довіреність від власника.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Ст. 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.
Постановою дізнавача ВД Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 12 січня 2022 року транспортний засіб марки «Део Ланос», н/з НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000127 від 12 січня 2022 року.

Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що вищезазначений автомобіль, який був вилучений 11 січня 2022 року під час огляду місця події є тимчасово вилученим майном, а тому з урахуванням наведених прокурором підстав на зазначене майно може бути накладений арешт на підставі ст. 170 КПК України, так як існує сукупність розумних підозр вважати, що дана річ має значення доказів вчинення злочину, а отже з метою збереження доказів від відчуження.

За таких обставин, слідча суддя враховує правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження і приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб.
Щодо вимог прокурора про заборону користування та розпорядження транспортним засобом, то враховуючи положення ст. 131-132, 170-173 КПК України, наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідча суддя вважає за необхідне у задоволені клопотання в частині заборони користування та розпорядження зазначеним транспортним засобом відмовити.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.
Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 26, 98, 100,170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя
п о с т а н о в и л а :
клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду місця події від 11 січня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: транспортний засіб марки «Део Ланос», н/з НОМЕР_1 , заборонивши його відчуження.
У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя: ОСОБА_1