Справа № 303/7539/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 , (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , перекладача ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/273/20, за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Холмок Ужгородського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, без освіти, не одружений, не працюючий, судимий - востаннє 12.07.2017 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.ч.1,3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.70 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 05(п`ять) років; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 03 (три) роки, засуджений:

- за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років із конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.07.2017 і визначено ОСОБА_13 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 02 (два) місяці із конфіскацією майна.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Холмок Ужгородського району, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, без освіти, не одружений, непрацюючий, відповідно до ст.89 КК України не судимий, засуджений:

-за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 18.10.2018.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тримання під вартою - залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертних досліджень в сумі по 1072,50 грн. з кожного.

-2-

Речові докази по справі - 10 папілярних узорів пальців рук, металевий предмет (ніж), який знаходиться в спец. пакеті №3006388, одорологічний слід з руків`я ножа, які знаходиться в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ ПН в Закарпатській області - знищити, мікрохвильову піч марки «Samsung», електричну плиту марки «Elenberg», чоловічу куртку зеленого кольору, чоловічу куртку чорного кольору, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ ПН в Закарпатській області - повернуто потерпілому ОСОБА_15 за належністю.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України арешт на вказані речові докази - скасовано.

Згідно вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

18.10.2018 приблизно о 17 год. 50 хв. ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись по вул.Габермана в м.Мукачево, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, через незачинену хвіртку зайшли до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де через незачинені двері проникли до будинку і зайшли у вітальну кімнату, де ОСОБА_6 , схопивши кухонний ніж, який знаходився на столі, пригрозив застосувати фізичне насильство, яке є небезпечним для здоров`я особи, відносно потерпілого ОСОБА_15 , який перебував в кімнаті. В цей час, ОСОБА_7 реалізовуючи злочинний умисел на вчинення вказаного злочину, нишпорив по тумбочках та шафах в пошуках грошових коштів. Відшукавши грошові кошти в сумі 1000 грн., які знаходилися в середині чашки, що перебувала в шафі вітальної кімнати, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відкрито їх викрали.

Крім того, з приміщення кухні будинку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відкрито викрали бувше у використанні майно потерпілого, а саме: мікрохвильову піч марки «Samsung» вартістю 585 грн., електричну плиту марки «Elenberg» вартістю 320 грн., чоловічу куртку зеленого кольору вартістю 225 грн., чоловічу куртку чорного кольору вартістю 213 грн., після чого, закінчивши свої злочинні дії, покинули приміщення будинку з вказаними речами.

В результаті розбою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відкрито викрали майно та грошові кошти, які належать потерпілому, на загальну суму 2343 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у пред`явленому їм обвинуваченні, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ними злочину та особі обвинувачених, внаслідок його м`якості, просить вирок суду в частині призначення обвинуваченим покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 09 (дев`ять) років з конфіскацією майна, ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України у виді позбавлення волі на строк 09 (дев`ять) років із конфіскацією майна. Вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину та їх особу. Зокрема, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання не врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких, після вчинення якого намагалися втекти задля уникнення кримінальної відповідальності, вчинили злочин за попередньою змовою, в стані алкогольного сп`яніння, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження вину у вчиненому не визнали, даючи показання, намагалися завести суд в хибному напрямку з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не врахував, що він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі і корисливих злочинів проти власності, вчинив

-3-

злочин під час іспитового строку. Зазначене дає підстави вважати, що суд першої інстанції призначив обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, яке являється несправедливим через його м`якість.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вироку суду від 01.02.2019 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим у зв`язку з неправильною кваліфікацією його дій, що призвело до призначення надто суворого покарання. Вважає, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака як проникнення у житло потерпілого, наявність якої не підтверджено жодним доказом. Проведення огляду місця події за місцем проживання потерпілого здійснено без санкції слідчого судді на проведення обшуку в приміщенні, де проживає потерпілий, а кримінальний процесуальний закон зобов`язує працівників правоохоронних органів перед початком проведення огляду, обшуку чи інших процесуальних дій, пред`явити ухвалу слідчого судді про дозвіл на здійснення певних процесуальних дій. Територія, де знаходиться будинок потерпілого, перебуває у спільному користуванні декількох осіб і належить територіальній громаді і тому фактичний володілець майна, на балансі якого перебуває даний будинок жодних заяв не писав, згоди на проведення огляду місця події не давав, як дозвіл на проведення обшуку з подальшим вилученням речових доказів і ухвала слідчого судді на проведення вказаних слідчих дій відсутня. Вважає, що у зв`язку з тим, що огляд місця події було проведено з порушенням встановленої процедури, то отримані внаслідок цих дій докази - протокол огляду місця події є недопустимим доказом. Окрім того вказує на те, що будинок, в якому проживає потерпілий, знаходиться в занедбаному стані, огорожа будинку зламана, що давало вільний доступ до приміщення, яке до того ж без наявності у ньому ознак проживання. Разом з тим, обвинувачений вказує на те, що потерпілий давав в суді суперечливі й непослідовні показання і такі показання потерпілого покладені судом в основу судового рішення. Жодних погроз ножем потерпілому не здійснювалося, а вилучений з подвір`я будинку ніж, не має жодного відношення до даної справи, оскільки на ньому відсутні будь-які сліди біологічного походження, в тому числі і відбитки пальців.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілого, неявка якого з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_17 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у

-4-

вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України при обставинах, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказаних вимог і положень зазначених норм закону України дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазначала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб поєднаного із проникненням у житло, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 свою вину визнав частково та пояснив, що разом з ОСОБА_7 йшли додому і по дорозі, проходячи біля будинку потерпілого, побачили, що ворота відчинені, і звідти виходять двоє осіб, тому вирішили зайти. Коли зайшли, потерпілий сидів на ліжку, ОСОБА_7 взяв мікрохвильову піч та електроплиту і вони вийшли. Потерпілий після чого відчинив вікно і почав кричати. Потерпілого ОСОБА_15 ніхто з них не ганяв кругом столу, ніж ніхто не брав і потерпілому ножем ніхто не погрожував, ніякі гроші з будинку вони не брали. Він визнає, що вони разом з ОСОБА_7 зайшли до будинку потерпілого, взяли мікрохвильову піч, але ножем потерпілому не погрожували. Плитку та мікрохвильову піч від них вилучили працівники поліції, які їх затримали, при затриманні грошей в них ніяких не було. Вказані речі вони забрали з будинку, оскільки мали намір здати їх на металобрухт.

-5-

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину також визнав частково та показав, що повністю підтримує показання обвинуваченого ОСОБА_6 , все було саме так, як розповів ОСОБА_6 . Ніякі грошові кошти в них не вилучали, огляд не проводився. Чому потерпілий їх оговорює, не знає, можливо його так наговорив сусід, який їх побив. ОСОБА_6 ніж в руках не тримав, ним не погрожував. Затримали їх не на місці події, а біля лікарні разом з речами. Саме він повернув речі потерпілому, особисто їх приніс до будинку, де їх затримали працівники поліції. При затриманні ніякого опору не чинив.

Крім часткового визнання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своє вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та стверджується показаннями потерпілого та іншими доказами дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку.

З показань потерпілого ОСОБА_15 вбачається, що обвинувачені це ті особи, які його пограбували. В той день прийшов додому, перебував в будинку і раптом почув удар ногою в двері. Коли двері відкрилися, в будинок увірвалися двоє обвинувачених, вищий з них, а саме ОСОБА_6 , схопив ніж і почав ним розмахувати, від чого він злякався, його почали ганяти навколо столу. 05.10.2018 отримав пенсію 1000 грн. та відклав в чашку у шафі. Коли його ганяли навколо столу, побачив, що грошових коштів немає. Той обвинувачений, який менший зростом, а саме ОСОБА_7 , все забирав з будинку, а саме мікрохвильову піч, електроплиту, а ОСОБА_6 в той час тримав його за одяг, щоб не вийшов з кімнати. Коли вони все забрали, вийшли з будинку. З обвинуваченими раніше не був знайомий, це була їх друга зустріч, оскільки раніше саме обвинувачені вже в нього викрадали тюнер, він бачив, як вони зрізали кабель. Щоб хтось з обвинувачених брав грошові кошти не бачив, ніж тримав ОСОБА_6 , який є високим за зростом, прикладав його до горла, до ребер. Ніж його особистий, його залишили вдома на ящику, а в подальшому його забрали працівники поліції. Ніякої шкоди обвинувачені йому не відшкодували.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 18. 10. 2018 з ілюстрованою таблицею до нього, проведено огляд квартири АДРЕСА_3 . В процесі проведення даної слідчої дії виявлено та вилучено 10 папілярних узорів пальців рук, мікрохвильову піч, електроплитку, дві чоловічі куртки, ніж, одорологічний слід із руків`я ножа.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18.10.2018 з таблицею зображень до нього, потерпілий ОСОБА_15 показав, що серед пред`явлених йому осіб з точністю впізнає особу під №3. Саме вказана особа зайшла до його будинку, наносила йому тілесні ушкодження, викрала електричну плиту та грошові кошти. Вказану особу може впізнати за зростом, який приблизно становить 160-165 см, на вигляд особа 40-43 роки, обличчя овальне, середньої статури (на фото під № 3 зображений ОСОБА_7 ).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.10.2018, потерпілий ОСОБА_15 заявив, що серед пред`явлених йому для впізнання за фотознімками осіб, з впевненістю впізнає чоловіка, який зображений на фото №1. Саме він разом із ще з одним чоловіком відібрали у нього мікрохвильову піч, електроплиту, дві чоловічі куртки та забрали грошові кошти в сумі 1000 грн. При цьому, саме цей чоловік, який зображений на фото №1, погрожував йому кухонним ножем, який лежав у нього на столі. Впізнає його з упевненістю за його зовнішнім виглядом: зростом, статурою, формою та особливостями його обличчя, зокрема за небритістю (на фото під №1 зображений ОСОБА_6 ).

Згідно висновку експерта №11/907 від 08.11.2018 з ілюстрованою таблицею до нього, ринкова вартість мікрохвильової печі марки «Samsung», з урахуванням ознак зносу, станом цін на 18.10.2018 може становити 585,00 грн.; ринкова вартість електричної плитки марки «Elenberg», моделі ТН-04-2, бувшої у використанні, з урахуванням

-6-

ознак зносу, станом цін на 18.10.2018 може становити 320,00 грн.; ринкова вартість чоловічої куртки зеленого кольору, яка надана для дослідження в поліетиленовому пакеті з логотипом «Національна поліції України Головне слідче управління» №4524585, бувшої у використанні, з урахуванням ознак зносу, станом цін на 18.10.2018 може становити 225,00 грн.; ринкова вартість чоловічої куртки чорного кольору, яка надана для дослідження в поліетиленовому пакеті з логотипом «Національна поліції України Головне слідче управління» №4524579, бувшої у використанні, з урахуванням ознак зносу, станом цін на 18.10.2018 може становити 213,00 грн.

Відповідно до висновку експерта №3/415 від 29.10.2018, слід пальця руки на відрізку №3, вилученому під час огляду місця події 18.10.2018 в будинку АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_7 . Сліди пальців руки на відрізку №4, вилучені під час огляду місця події 18.10.2018 належать ОСОБА_15 .

Протоколами медичного огляду для встановлення факту сп`яніння від 18.10.2018 стверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинувачених у розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло, доведена повністю. Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковано вірно за ч. 3 ст.187 КК України.

Таким чином, суд належним чином дослідив ці та інші докази у кримінальному провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази, всупереч доводам обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Відповідно до змісту ст.187 КК України розбій це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 за допомогою ножа погрожував застосувати до потерпілого ОСОБА_15 фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я. Обвинувачений ОСОБА_6 , як і обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечували, що заходили до будинку потерпілого ОСОБА_15 . Визнали факт заволодіння майном потерпілого, однак виклали власну версію подій.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_6 не проникав до будинку потерпілого, слід відхилити з огляду на таке.

Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду, при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою

-7-

заволодіння чужим майном (постанова від 18.04.2018 у справі №569/1111/16-к). Тобто при інкримінуванні «проникнення» важливим є також факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому. Вчиняючи розбій, поєднаний з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому, передбачати суспільно небезпечні наслідки такого протиправного входження (потрапляння) у приміщення й бажати їх настання або ж хоч і не бажати, але припускати їх настання. Таким чином, обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати в цьому місці.

Факт незаконного проникнення обвинувачених до житла потерпілого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який ствердив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зайшли до приміщення його будинку виламавши ногою вхідні двері, далі ОСОБА_6 схопив ніж, а ОСОБА_7 почав нишпорити по помешканню; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_15 , які повністю узгоджуються з показаннями потерпілого, наданими у судовому засіданні, даними протоколу огляду місця події від 18.10.2018, відповідно до якого при проведенні огляду виявлено та вилучено 10 папілярних узорів пальців рук, мікрохвильову піч, електроплитку, дві чоловічі куртки, ніж, одорологічний слід із руків`я ножа.

Також, колегія суддів не може визнати обґрунтованими і доводи обвинуваченого про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_15 , а також доводи, обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ножем потерпілому він не погрожував, навколо стола не ганяв, а вилучений під час огляду місця події ніж не має відношення до фактичних обставин даної справи. При цьому суд першої інстанції дав критичну оцінку показанням обвинувачених про те, що вони не брали грошові кошти у потерпілого та не погрожували йому ножем, які судом розцінено як вибраний обвинуваченими спосіб захисту. На вказані обставини чітко вказував у своїх показаннях сам потерпілий, жодних підстав ставити під сумнів показання потерпілого немає, останній підтвердив це безпосередньо в судовому засіданні, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, його показання повністю узгоджуються з іншими доказами у справі, а саме протоколами пред`явлення для впізнання. Зазначені докази є логічними, узгоджується між собою, тому вони обґрунтовано прийняті судом першої інстанції до уваги та покладені в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Колегією суддів не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_15 з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинувачених у зазначеному кримінальному правопорушенні, а тому судом показання потерпілого обгрунтовано визнано правдивими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

До того ж підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_15 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведений до присяги, у суду не було, а під час апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_6 не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказаний потерпілий давав показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_6 ..

Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, колегія суддів не вбачає, адже суд першої інстанції, згідно з положеннями ст.94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні

-8-

всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Що стосується доводів обвинуваченого про недопустимість як доказу протоколу огляд місця події від 18.10.2018, оскільки вказані слідчі дії було проведено з порушенням встановленої процедури, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 ст.233 КПК України.

Добровільність проведення огляду будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_15 , підтверджується його особистою заявою, згідно якої він добровільно надала працівникам поліції дозвіл на проведення такого огляду (т. 1 а.к.п. 129).

Підпис ОСОБА_15 міститься також і у протоколі огляду місця події, цим самим він засвідчив відсутність будь-яких зауважень до проведеного огляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підставою для проведення огляду місця події була інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі, проведення огляду місця події не потребувало попереднього дозволу суду, як про це наголошує у скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ..

Оскільки огляд місця події від 18.10.2018 здійснено відповідно до вимог КПК, отримані в результаті проведення зазначеної слідчої дії докази є належними та допустимими, підстав для застосування до цього доказу доктрини «плодів отруйного дерева», як про це вказує обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Усупереч доводам обвинуваченого, згаданий протокол огляду місця події складено з дотриманням вимог, установлених статтями 104, 105, 107, 223, 233, 237 КПК.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку із призначенням нового розгляду, колегія суддів, з урахуванням вищенаведених доказів відхиляє як не обґрунтовані. При цьому, колегія суддів враховує те, що доводи апеляційної скарги в цій частині обвинувачений не вмотивував, не послався на передбачені кримінальним процесуальним законом підстави, з яких апеляційний суд зобов`язаний призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції, а також на те, які саме порушення були допущені судом першої інстанції та яких саме норм кримінального процесуального закону, що відповідно до ст.412 КПК є істотними, і такі в ході апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Об`єктивних даних, які вказували б на вчинення кримінального правопорушення за інших обставин, колегія суддів за матеріалами кримінального провадження не встановила і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Порушень вимог ст.370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України, судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з

-9-

числа передбачених за вчинене не кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до ч.ч.2,3 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, в тому числі і матеріалів, які характеризують особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, і підстав для скасування вироку в цій частині за доводами апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Так, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, дані про їх особу, які характеризуються задовільно, на обліку в психіатра, нарколога та фтизіатра не перебувають, у вчиненому розкаялися, частково відшкодували завдану шкоду потерпілому шляхом повернення викрадених речей.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом визнано щире каяття, в обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - рецидив злочинів та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом визнано щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.3 ст.187 КК України. При його визначенні, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції їх від суспільства й призначив їм покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке за своїм видом та розміром, слід вважати справедливим.

Також судом першої інстанції враховано і те, що ОСОБА_6 був засуджений Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 12.07.2017 за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на 03 (три) роки, однак умови іспитового строку порушив, в період іспитового строку вчинив

-10-

дане кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено за правилами, передбаченими ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Доводи прокурора про те, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особу винних, внаслідок чого призначив обвинуваченим покарання, яке являється несправедливим через його м`якість, з огляду на вищенаведене, є безпідставними, оскільки судом при призначенні покарання кожному з обвинувачених вимог КК України не порушено.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про необхідність застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш суворого покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ними кримінального правопорушення, даних про особу винних, повно і достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання.

Тому колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш суворого покарання.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що досудове розслідування та судове слідство проведено з достатньою повнотою. Всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір покарання, були враховані судом при призначенні обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш суворого покарання, як просить у апеляційній скарзі прокурор.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , без задоволення, а вирок щодо них без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405,407,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_17 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019 щодо ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою,- в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді: