ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3148/21 Справа № 210/6307/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , прокурора Криворізької окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, працює на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» бригадиром зміни, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000148,-
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11 ,

в режимі в/конференції:

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, 2, ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, 2, ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Позовну заяву ОСОБА_13 до ОСОБА_7 , співвідповідач ТОВ «Страхове товариство Домінанта» та ОСОБА_5 , співвідповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 32 415,00 (тридцять дві тисячі чотириста п`ятнадцять гривень 00 копійок), моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено у повному обсязі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 24 927,55 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень п`ятдесят п`ять копійок) та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок).
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він діючи з кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховував на їх відвернення, при цьому вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме 08 березня 2014 року в світлий час доби, приблизно о 10 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «Opel Vivaro» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому покриттю проїзної частини дороги проспекту Металургів з боку вулиці Косіора в напрямку майдану Горького у Дзержинському районі м. Кривого Рогу без пасажирів, зі швидкістю 93,6 км/год., чим порушив вимоги п.12,9 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
- 12.9. Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
В процесі подальшого руху, ОСОБА_7 рухаючись на автомобілі «Opel Vivaro» наближався до регульованого перехрестя проспекту Металургів та вулиці Димитрова, на якому було увімкнено червоний сигнал світлофора, який забороняє рух у відповідному напрямку через перехрестя з боку проспекту Металургів.
В цей же час, до зазначеного регульованого перехрестя по вулиці Димитрова з боку вулиці Рязянова, наближався технічно справний автомобіль «Skoda Felicia» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 із пасажирами ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .
ОСОБА_7 , діючи з кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховував на їх відвернення, маючи об`єктивну можливість завчасно спостерігати за сигналами світлофору, наближаючись до регульованого перехрестя, на якому з боку проспекту Металургів був увімкнений червоний сигнал світлофору, що забороняв рух транспортним засобам, не прийняв мір до зупинки керованого ним автомобіля, продовжив рух в небезпечному напрямку, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б), 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
- «1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків »;
- «2.3 (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:... бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,…»;
- «8.7.3 (е) Сигнали світлофора мають такі значення:… червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.»;
- «8.10 У разі подання світлофором (крім реверсивного) сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м..., перед світлофором, пішохідним переходом, ...не створюючи перешкод для руху пішоходів».
Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, ОСОБА_7 на регульованому перехресті проїжджої частини дороги проспекту Металургів - вулиці Димитрова в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, допустив зіткнення керованого ним автомобіля «Opel Vivaro» реєстраційний номер НОМЕР_1 із автомобілем «Skoda Felicia» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 .
В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Skoda Felicia», ОСОБА_13 та ОСОБА_15 отримали тяжкі тілесні ушкодження.
ОСОБА_5 визнано виним у тому, що він діючи з кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, при цьому вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за наступних обставин.
Так, 08.03.2014 року в світлий час доби, приблизно о 10.15 годині ОСОБА_5 перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Felicia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вулиці Димитрова з боку вулиці Рязанова в напрямку вулиці Костенко в Дзержинському районі м. Кривого Рогу разом із пасажирами ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , зі швидкістю 93,6 км/год., чим порушив вимог п. 12.9 (б), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- п. 12.9 «Водієві забороняється: (б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;
- 2.9 Водієві забороняється: (а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
В цей час, по проїзній частині проспекту Металургів з боку вулиці Косіора в напрямку майдану Горького, рухався автомобіль «Opel Vivaro» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 .
В ході подальшого руху транспортних засобів, ОСОБА_5 , наближаючись до регульованого перехрестя вулиці Димитрова та проспекту Металургів маючи об`єктивну можливість спостерігати за встановленим за напрямком його руху, дорожнім знаком 3.29 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: Дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год.».
Діючи з кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, при цьому продовжив рухатись у вказаному напрямку не зменшуючи своєї швидкості.
В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, ОСОБА_5 на вказаному регульованому перехресті допустив зіткнення керованого ним автомобіля «Skoda Felicia» реєстраційний номер НОМЕР_2 із автомобілем «Opel Vivaro» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажири автомобіля «Skoda Felicia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , отримали тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просять вирок скасувати та ухвалити новий вирок,яким визнати водія ОСОБА_5 не винним.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що саме по собі перевищення швидкості, без застосування якихось дій по запобії зіткнення, з невідворотністю не приводило до ДТП, і не може бути поставлено ОСОБА_5 у провину, оскільки його бездіяльність ( в частковій зменшені швидкості) не перебували у прямому причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали. Правила регламентують порядок дій водіїв в звичайних, а не аварійних ситуаціях. Бездіяльність водія ОСОБА_5 після виникнення загрози зіткнення, могла виникнути і в результаті страху та оціпеніння.
Не зрозуміло апелянту, яким чином, водій ОСОБА_5 , що рухався через перехрестя, на зелений сигнал світлофора, без порушення вимог п.1.5, та п.2.3 (б) ПДР, міг діяти зі злочинною самовпевненістю, у вироку не вказано. Коли, чому, яким саме чином, та до якої він повинен був зменшити свою швидкість, ні в обвинувальному акті ні у вироку, мови не йдеться.
Звертає увагу на наступне. В вироку зазначено що порушення вказаних Правил безпеки руху, а саме 12.9, 2.9 (а), дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості 40 км/ год» виконання яких було необхідною умовою для запобігання події » .Проте такого пункту як дорожній знак 3.29 в ПДР не існує, дорожні знаки це п. 33 ПДР.
Крім того, висновки САТЕ ХНДІСЕ від 21.05.2018р., складені при умові руху а/м «Шкода Феліція» до зіткнення зі швидкістю більш як 93,6 км/ год, по технічній оцінці дій водіїв, згідно ПДР, не узгоджуються з обвинувальним актом та вироком (там вказані причинно діючі п. 12.3. 12.4, 12.9 б) ПДР, а перші два пункти ПДР та знак 3.29 у вироку відсутні. Так, висновком комісійної експертизи № 19932 дозволеною швидкістю водію ОСОБА_5 визначена 60 км/год, а не 40 км/год.
Тому на його думку, одне сумнівне, недоведене перевищення швидкості руху більш як 60 км/год (тобто порушення тільки п. 12.9 б ПДР) не може бути поставлено ОСОБА_5 за провину, оскільки він не зобов`язаний був виходити з можливості грубого порушення ПДР іншим водієм, він не передбачав і не мав можливості передбачити, що при виїзді на регульоване перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора рух, в цей час буде здійснюватися рух а/м ОСОБА_7 на заборонний сигнал світлофора.
Стороною захисту неодноразово заявлялись клопотання про призначення судово автомобільно-технічної експертизи в яких було відмовлено, а тому на думку сторони захисту була допущена неповнота судового розгляду.
Суд послався свідчення експерта ОСОБА_16 , який при допиті повинен був діяти у відповідності до п.1 ст. 356 КПКУ, проте зазначений спеціаліст Криворіжського НДЕКЦ склав свій висновок автотехнічної експертизи, не проводячи транспортно- трасологічної експертизи, тому не мав давати відповіді на запитання, які не були предметом дослідження вироку, а тому його покази сторона захисту рахує недопустимим доказом.
Щодо наркотичного сп`яніння, у якому засуджений керував ТЗ, то сторона захисту зазначає, що вказаний стан характеризував його певний психофізичний (фізіологічний) стан, який міг сприяти порушенню ним і норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення підпункту «а» п. 2.9 ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже причинного зв`язку з наслідками, що настали, воно не мало. Керування ТЗ у стані наркотичного сп`яніння, не є элементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК, адже саме по собі не призводить до суспільно небезп наслідків, передбачених у цій статті.
- прокурор, не оскаржуючи обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , кожному, у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В обґрунтування вказує, що звільняючи засуджених від відбування покарання з випробуванням, судом не зазначено які саме обставини судом покладені в обґрунтування такого висновку.
Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_5 вчинив злочин, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Також не враховано, що жодним з обвинувачених за час судового розгляду справи не вжито заходів на відшкодування завданої шкоди, зокрема пов`язаної з тривалим та складним лікуванням потерпілих, не враховано й позиції потерпілих щодо необхідності призначення суворого покарання обвинуваченим.
Крім того, судом у мотивувальній частині вироку зазначено позиції обвинувачених, які протягом судового розгляду злочину, намагаючись уникнути покарання, що у сукупності свідчить про те, що останні не розкаялись у скоєному, при цьому вказані обставини також залишились без уваги суду.
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки та звільнити останнього від додаткового покарання призначеного вироком у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_13 до ОСОБА_7 , ТОВ «Страхове товариство Домінанта» та ОСОБА_5 , співвідповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити в частині стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 32 415,00 грн.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_14 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити в частині стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 24 927, 55 грн.
В обґрунтування вказаних вимог зазначає, суд в повній мірі не врахував те, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю, вперше притягається до адміністративної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, злочин було скоєно з необережності, а також те, що ОСОБА_7 працює на посаді бригадира зміна, віддаленість його місця роботи від місця проживання більше ніж тридцять кілометрів.
Вказує на те, що оскільки під час розгляду справи встановлено, що транспортний засіб «Opel Vivaro» реєстраційний номер НОМЕР_1 забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким визначено страхові суми на одного потерпілого в межах лімітів за шкоду заподіяну життю та здоров`ю, вважає необхідним звернути увагу суду на відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У розумінні законодавця, у разі заперечення стороною захисту доведеності винуватості особи у вчиненні інкримінованого злочину при здійсненні апеляційного провадження має бути ретельно перевірено, чи встановив місцевий суд усі обставини, які згідно зі ст. 91 КПК підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, оскільки обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а протилежне суперечить статтям 17, 373 цього Кодексу.
Отже, гарантоване обвинуваченому право на справедливий суд означає, що при розгляді кримінального провадження судом не допускається формального підходу до розгляду аргументів сторони захисту, їхнє спростування повинно бути переконливим із наведенням доказів, оцінка яких відповідає ст. 94 КПК.
Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними
Зазначене місцевий суд залишив поза увагою.
Мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, місцевий суд послався на відображені у вироку докази, зокрема на висновки експертиз (судово-медичної, транспортно-трасологічної й автотехнічної), фактично визнавши, що їх оцінка відповідає ст. 94 КПК і вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
При цьому за змістом оспорюваної ухвали, позиція суду щодо правомірності засудження ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вирішальною мірою ґрунтується на вказаних експертних висновках, згідно з якими водій автомобіля «Opel Vivaro» ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Skoda Felicia» діючи у відповідності до вимог п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Skoda Felicia» ОСОБА_5 не мав технічної можливості при фактичній швидкості руху 93,6 км/год. запобігти зіткненню з автомобілем «Opel Vivaro». В діях водія ОСОБА_7 з керування автомобілем «Opel Vivaro» вбачається невідповідність вимогам п.8.7.3 (е) ПДР України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, що настала. В діях ОСОБА_5 з керування автомобілем «Skoda Felicia» вбачається невідповідність вимогам п.12.9 (б) та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.
Однак, беручи до уваги лише наведену технічну точку зору, без урахування юридичного аспекту, місцевий не зважив на положення ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК (відповідно до яких жоден доказ не має наперед установленої сили, а висновок експерта не є обов`язковим для органу, що здійснює провадження) та на те, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.
В даному випадку суд першої інстанції не виявив, не встановив і не вказав в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, та водночас чітко не зазначив у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 в частині про неправильне вирішення місцевим судом цивільних позовів у цьому кримінальному провадженні, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Цих вимог закону в ході вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 місцевим судом не дотримано.
Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. З метою відшкодування цієї шкоди вони звернулися з цивільними позовами у межах кримінального провадження до обвинувачених.
При цьому ТОВ «Страхове товариство Домінанта» та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» були вказанні в позовних заявах як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цивільного відповідача. Наявність відповідних правовідносин була підтверджена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
На підставі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 зазначеного Закону).
Усупереч викладеному, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільців транспортних засобів було застраховано та був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов передчасного висновку про стягнення всього розміру заподіяної потерпілим шкоди виключно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
За таких обставин, оскаржену ухвалу не можна залишити в силі, вона підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 409 КПК, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді першої інстанції.
Вирішуючи питання про можливість усунення цих протиріч під час апеляційного розгляду та ухвалення свого рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з того, що учасники провадження не ставлять питання про дослідження доказів, питання про допустимість яких порушено під час апеляційного розгляду, тому у суду апеляційної інстанції відсутні будь-які процесуальні підстави для їх перевірки за власною ініціативою.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що учасники провадження питання про дослідження доказів у кримінальному провадженні не порушують, чим позбавляють можливості суд апеляційної інстанції ухвалити своє рішення, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду, тому вимоги апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Криворізької окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000148 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3