Справа № 169/71/20 Провадження №11-кп/802/534/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 162 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2021 року щодо ОСОБА_10 , яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гаруша, Турійського району, Волинської області, громадянин України, освіта середня-спеціальна, одружений, працює різноробочим в ФГ «Аміла», адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 156 КК України та йому призначено покарання за:

-ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 грн.;

-ч. 1 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, ОСОБА_10 визначено остаточне до відбування покарання у виді 2 років позбавлення зі сплатою штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 грн.

Початок строку відбування покарання визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку у законну силу ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Цивільний позов заявлений в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вироком вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за те, що він 5 серпня 2019 року близько 7 год. 30 хв. у с. Купичів, Турійського району, Волинської області, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, грубо порушуючи гарантоване ст. 30 Конституції України право громадян на недоторканність житла, незаконно, тобто за відсутності згоди власника та відповідного судового рішення, через вхідні двері, шляхом їх відчинення, проник у житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 .
Він же 5 серпня 2019 року близько 7 год. 30 хв., у житловому будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 , зайшов у спальну кімнату будинку, в якій в цей час спала неповнолітня донька власника будинку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_7 не досягла шістнадцятирічного віку, діючи умисно, переслідуючи мету задоволення своєї статевої пристрасті, а також збудження статевого інстинкту дитини, з метою подолання можливого опору з боку потерпілої, сів зверху на ноги неповнолітній ОСОБА_7 , котра від цього прокинулась та силою утримуючи однією рукою її руки над її головою, іншою рукою вчинив фізичні розпусні дії сексуального характеру, без здійснення статевого акту, які виразились у торканні статевих органів потерпілої під її нижньою білизною.

Не погоджуючись із вироком суду, обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі вказує на його незаконність через невідповідність нормам матеріального та процесуального права. Вважає, що у пред`явленому обвинуваченні невірно викладено обставини, що мали місце 5 серпня 2019 року. Зазначає про перебування із сім`єю ОСОБА_13 у дружніх відносинах, у будинок яких завжди заходив без стуку та дозволу господарів, про що перші ніколи не заперечували. В цей день приніс у позику ОСОБА_14 гроші, яка спала, торкнувся її ноги, щоб розбудити, коли зрозумів, що це її дочка ОСОБА_15 , стримав її руки, щоб вона не кричала. Вважає неналежними доказами показання свідків: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Згідно його ж уточнення, вказує про відшкодування потерпілій моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., що залишилось без належної оцінки суду. Просить вирок суду скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити, у зв`язку з недоведенням винуватості у вчиненому.

У поданих на апеляційну скаргу запереченнях представники потерпілої, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, просять його залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисників, які кожен окремо, подану апеляційну скаргу підтримали, прокурора, потерпілу та її представників, які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Із положень ст. 94 КПК України слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованим, зроблений на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
При доведенні винуватості ОСОБА_10 у незаконному проникненні до житла, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання самого обвинуваченого, який не заперечував свого перебування у часі та місці зазначених у обвинувальному акті, і показав, що самовільно зайшов у будинок ОСОБА_13 , змушений був застосувати фізичну силу до потерпілої ОСОБА_7 , оскільки та кричала.
Кожен із членів сім`ї яких не заперечував про факт дружніх відносин між обвинуваченим та батьком потерпілої ОСОБА_8 , який, на момент скоєння першим інкримінованих йому злочинів, перебував у Республіці Польща на заробітках. Проте, усі вони ствердно та послідовно заперечили в суді, що дозволяли обвинуваченому самовільно заходити у їх будинок. Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_18 показали, що коли вранці 5 серпня 2019 року вийшли з будинку на збір малини, за сільським звичаєм, підперли двері віником. Остання спростувала версію обвинуваченого про наявність особливих відносин між ними та домовленість про позику грошей напередодні події.
За фактом вчинення ОСОБА_10 розпусних дій щодо особи, яка не досягла повноліття, місцевий суд обґрунтував свої висновки показаннями самої неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , яка зазначила, що відчула торкання її ноги, від чого і прокинулась. Відкривши очі, побачила ОСОБА_10 , який заліз ногами на ліжко, сів на неї, однією рукою тримав її руки у неї над головою, а іншою рукою торкався її тіла під білизною, у тому числі, у інтимних місцях. Обвинувачений такі свої дії припинив лише після того, як вона почала кричати та погрожувати, що розповість про це батькові. Від пережитого у неї був сильний стрес. Про цю подію вона відразу повідомила сестрі. Попередньо, ОСОБА_10 , приставав до неї, проте вона соромилась про це комусь розповісти, а після вчинення злочину пропонував їй 500 грн. та шоколадку за збереження таємниці.
Висновком судової психолого-психіатричної експертизи №187 від 28 вересня 2019 року стверджується, що на час вчинення інкримінованих щодо неї протиправних дій, неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 не виявляла ознак будь-якого психічного розладу. За своїм психічним станом підекспертна могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. На даний час неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 не виявляє ознак будь-якого психічного розладу. На даний час за своїм психічним станом вона може розуміти значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням індивідуально-психологічних, вікових особливостей, рівня розвитку підекспертна спроможна була розуміти характер і значення скоєних проти неї діянь, в силу своїх можливостей здатна була чинити психічний і фізичний опір. У підекспертної ОСОБА_7 не виявлено таких індивідуальних особливостей розвитку (надміру навіюваності, патологічної схильності до фантазування, порушень сприймання чи пам`яті), які б могли суттєво впливати на правильність нею давати об`єктивні покази, щодо важливих по справі обставин. За психологічними критеріями загальний психічний розвиток неповнолітньої відповідний її віку. Індивідуально- психологічні особливості підекспертної (типологічні, мотиваційні, емоційно-вольові, стан психосексуального розвитку, тощо) відображені в експериментальній і мотиваційний частинах експертизи. Можливим є зазначити, що на період правопорушення підекспертна перебувала під впливом підвищеного емоційного напруження, обумовленого обставинами що склалися, однак, це не обмежувало її здатність правильно сприймати важливі обставини та прогнозувати наслідки.
Будь-яких неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілою не установлено, а її послідовні та незмінні протягом усього судового розгляду та підтверджені в суді апеляційної інстанції показання, об`єктивно узгоджуються із іншими належними та допустимими доказами, здобутими стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні, які підставно враховані судом.
Показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що відтворені у вироку суду, не є єдиними чи визначальними доказами, які покладені в основу доведення винуватості обвинуваченого. А не зазначення у рішенні про відшкодування потерпілій в судовому засіданні 3000 грн. моральної шкоди, за умови невизнання заявленого в інтересах неповнолітньої цивільного позову в суді першої інстанції та не оскарження вироку суду у цій частині у поданій апеляційній скарзі, жодним чином не впливає на правильність рішення суду.

Відтак, висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 156 КК України є законним та обгрунтованим, підстави для скасування вироку суду у цій його частині, з урахуванням доводів апеляційної скарги, відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Ч. 3 ст. 72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Установлено, що суд, призначивши ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді штрафу та за ч. 1 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначив остаточне до відбуття покарання, шляхом повного складання призначених покарань, у виді 2 років позбавлення волі зі сплатою штрафу у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 грн.
Ураховуючи, що положення ч. 3 ст. 72 КК України за своїм змістом фактично унеможливлюють застосування принципу складання кримінальних правопорушень, як такого, апеляційний суд вважає правильним вирок суду у частині застосування ч. 1 ст. 70 КК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України змінити та застосувати щодо обвинуваченого за сукупністю кримінальних правопорушень принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2021 року щодо нього в частині призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень змінити.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_10 остаточне до відбуття покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: