Справа №591/572/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1205/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2021 року у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_6 про скасування накладеного ухвалою слідчого судді від 27 жовтня 2021 року арешту на майно у кримінальному провадженню №0003754 було відмовлено.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що арешт на вказане заявником майно накладався в межах кримінального провадження №0003754 з метою збереження речових доказів у провадженні за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, матеріали по якому виділені в окреме провадження №0004808 відносно невстановленої особи, досудове розслідування по якому триває.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник заявника ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якої задовольнити клопотання ОСОБА_6 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог представник заявника зазначає, що вказана ухвала постановлена без врахування та надання оцінки всім обставин, які мають суттєве значення для вирішення справи по суті заявленого клопотання, що призвело до порушення прав заявника.

Апелянт зазначає, що в рамках кримінального провадження №0003754 було проведено обшук, під час якого було виявлено та вилучено майно, належне як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_8 , на яке ухвалою слідчого судді від 27 жовтня 2017 року накладено арешт.

В подальшому, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 Зарічним районним судом м. Суми від 19 лютого 2018 року було ухвалено вирок, яким вирішено долю речових доказів, а саме, речей, які належали лише останньому.

Апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної ухвали слідчий суддя врахував надану прокурором постанову від 25 грудня 2017 року, з якої вбачається, що матеріали за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відносно невстановленої особи виділені в окреме провадження №0004808, досудове розслідування по якому триває, проте, у вказаній постанові зазначаються обставини щодо заволодіння іншим майном, ніж вказано в ухвалі слідчого судді від 27 жовтня 2017 року про накладення арешту, не міститься відомості, які саме матеріали з кримінального провадження №0003754 виділяються в провадження № 0004808, яке доказове значення для розгляду цього провадження має майно, на яке накладено арешт.

Апелянт вказує, що звертаючись до суду з клопотанням, ОСОБА_6 просив зняти накладений саме на належне йому майно, вилучене під час обшуку квартири АДРЕСА_1 , проведеного в рамках кримінального провадження №0003754 від 05 жовтня 2017 року.

Зазначене ОСОБА_6 у клопотанні майно, йому до цього часу не повернуто, при тому, що факт належності останньому вказаного майна підтверджується тим, що він на час проведення обшуку мешкав у квартирі, де проводився обшук, крім того, про це заявляють і особи, які в цій квартирі також проживали, а саме, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Апелянт зазначає, що нею було направлено адвокатський запит Начальнику Сумского ВП ГУНП в Сумській області, в якому ставилося питання, чи приймалась постанова про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003754 від 05 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на що була отримана відповідь, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003754 від 05 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з обвинувальним актом було направлено до суду.

При вивченні в суді матеріалів зазначеного кримінального провадження було з`ясовано, що в Реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0003754 від 05 жовтня 2017 року, зазначені і ухвала суду про надання дозволу на проведення обшуку, і клопотання про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку квартири АДРЕСА_1 , і ухвала суду від 17 жовтня 2017 року про накладення арешту на майно, при цьому, з Реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що будь-яких постанов про виділення матеріалів досудового розслідування в інше провадження не виносилось.

Таким чином, з зазначених документів вбачається, що кримінальне провадження яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003754 направлено до суду, за ним ухвалений вирок, а питання щодо вилученого в ході обшуку майна, належного ОСОБА_6 не вирішено.

В судове засідання до апеляційного суду учасники судового провадження не з`явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Від представника заявника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про здійснення апеляційного розгляду даного кримінального провадження за її відсутності та за відсутності ОСОБА_6 .

Прокурор також звернувся до апеляційного суду з заявою про розгляд вказаного провадження за його відсутності.

Враховуючи вищезазначені обставини, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без учасників провадження, що узгоджується з вимогами ч.4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої представником заявника апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту на майно, суд першої інстанції в повному обсязі дотримано вимоги кримінального процесуального закону, яким пов`язано вирішення питань, пов`язаних з накладення арешту на майно.

Так, положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0003754 від 05 жовтня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 26 жовтня 2017 року у квартирі АДРЕСА_1 , в ході проведення обшуку було виявлено та вилучено майно, на яке, на задоволення клопотання слідчого, ухвалою слідчого судді від 27 жовтня 2017 року було накладено арешт.

У вказаному кримінальному провадженні №0003754 Зарічним районного суду м. Суми 19 лютого 2018 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України було ухвалено обвинувальний вирок, яким, з призначенням покарання, було вирішено і питання тих речових доказів, які стосувалися саме вказаного злочину.

При цьому, на спростування доводів апелянта, судом було встановлено, що 25 грудня 2017 року з матеріалів кримінального провадження №0003754 було виділено кримінальне провадження №0004808 по факту вчинення невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому, з ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно від 27 жовтня 2017 року вбачається, що арешт накладався у кримінальному провадженні з метою збереження речових доказів у провадженні саме за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і це те майно, яке просить повернути у клопотанні ОСОБА_6 .

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , суд першої інстанції дослідив та врахував усі обставини, які мають суттєве значення для його вирішення по суті і будь-яких порушень прав заявника, на що посилається апелянт в поданій апеляційній скарзі, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що питання щодо доказового значення належного ОСОБА_6 майна буде вирішуватися виключно в межах саме кримінального провадження № 0004808 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке на даний час триває, про що також вірно зазначив суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді, під час досудового розслідування, чи суду, під час судового провадження за клопотанням власника майна, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.170,173,174,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу від 07 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003754, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4