Справа № 487/2706/20
Провадження № 1-кп/487/422/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду м. Миколаєва кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001491 від 29.04.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, громадянина України, українця, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 04.12.2020 Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 3 роки;

за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України,-

за участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

04.01.2020 ОСОБА_3 , знаходився за адресою: АДРЕСА_2 ,де мешкав разом з потерпілим ОСОБА_5 ..За допомогою ключів, які йому надав ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зайшов до гаражного приміщення, де побачив на столі шурупокрут марки «STURM» вартістю 715 гривен, який належить потерпілому.

В цей час, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого та сторонніх осіб за вище вказаною адресою, ОСОБА_3 , підійшов до столу, та шляхом вільного доступу викрав вище вказаний шурупокрут марки «STURM».

Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 715 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, 13.01.2020 ОСОБА_3 , знаходився за адресою: АДРЕСА_2 ,де мешкав разом з потерпілим ОСОБА_5 , за допомогою ключів, які йому надав останній, шляхом вільного доступу, зайшов до гаражного приміщення, де побачив на столі шліфувальну машинку марки « Einhell » вартістю 450 гривень,яка належить ОСОБА_5 ..

В цей час, у ОСОБА_3 повторно виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого та сторонніх осіб за вище вказаною адресою, ОСОБА_3 , підійшов до столу, звідки взяв вище вказану шліфувальну машинку марки « Einhell ».

Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 450 гривень.

Таким чином ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 1165 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 який безпосередньо при допиті під час судового розгляду вину в інкримінованому йому злочині визнав в повному обсязі та пояснив, що 04.01.2020 він знаходився за адресою: АДРЕСА_2 ,де мешкав разом з потерпілим ОСОБА_5 ..За допомогою ключів, які йому надав ОСОБА_5 він зайшов до гаражного приміщення, підійшов до столу, та шляхом вільного доступу викрав вище вказаний шурупокрут марки «STURM».

Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_3 вийшов з гаражного приміщення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 13.01.2020 ОСОБА_3 , знаходився за адресою: АДРЕСА_2 ,де мешкав разом з потерпілим ОСОБА_5 , за допомогою ключів, які йому надав останній, зайшов до гаражного приміщення, де побачив на столі шліфувальну машинку марки « Einhell » вартістю, яка належить ОСОБА_5 ..

ОСОБА_3 , підійшов до столу, звідки взяв вище вказану шліфувальну машинку марки « Einhell ».

Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_3 вийшов з гаражного приміщення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Покази потерпілого ОСОБА_5 , який повідомив, що ОСОБА_3 проживав у потерпілого та робив ремонтні роботи. Потерпілий йому довіряв. Вівчарик мав вільний доступ до квартири та гаражного приміщення. Двері в гаражному приміщенні завжди були зачинені, ОСОБА_3 відмикав замок ключами, в квартирі був вільний доступ до ключів, вони знаходились у кімнаті. Вся сума збитків була компенсована потерпілому у повному обсязі, та претензій до ОСОБА_3 потерпілий не має.

За згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, суд в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 та наданими прокурором матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю, і дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до пунктів 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, предметом злочинів проти власності є майно,яке має певну вартість і є чужим для винної особи; крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 63 КК України, покарання увиді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише уразі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів(ст.12КК України),а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікуваннявід суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним
Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесено законом до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, визнання провини.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого то, що він раніше судимий, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на наркологічному обліку в КНП "МОЦПЗ" МОР не перебуває, на психіатричному обліку в КНП "МОЦПЗ" МОР не перебуває.

З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєних ОСОБА_3 злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують вказані злочини, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння та тяжкість наслідків, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2020 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі; згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Враховуючи, що злочини, винуватість у чинені яких встановлена даним вироком, були вчинені ОСОБА_3 до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання підлягає визначенню за сукупністю злочинів за нормами ст. 70 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 застосуванню підлягає ч.4 ст.70 КК України згідно якої за правилами, передбаченими в частинах першій - третій статті 70, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений виненще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попередньоговироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Остаточне покарання ОСОБА_3 визначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань.
З урахуванням декількох обставин, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого, визнання провини, суд вважає за можливе виправлення засудженого без застосування до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі, та застосувати відносно нього положення ст. 75 КК України, призначивши йому покарання з випробовувальним терміном, та з застосуванням п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

На думку суду застосування саме такого виду та міри основного покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченого, так і іншими особами.

Потерпілим в кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити на підставі 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України , суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 185 КК України - у вигляді 1 року позбавлення волі;

за ч.2 ст. 185 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі;

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та злочинів, за які особа засуджена вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.12.2020 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбуття покарання звільнити з випробовувальним терміном строком на 3 роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Речовий доказ, а саме лазерний компакт диск - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази, а саме два чеки з ломбарду "ЕВ.РО.ЛОМБАРД" №573208 від04.01.2020 та №5732051 від 13.01.2020 - залишити в матеріалах кримінального провадження
На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1