Номер провадження: 11-кп/813/1896/21
Номер справи місцевого суду: 947/2882/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003283 від 01 грудня 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені
судом першої інстанції.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_10 та з ОСОБА_8 стягнуто на відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень, в частині позовних вимог щодо матеріальної шкоди відмовлено.

Оскарженим вироком встановлено, що 30 листопада 2018 року, о 21 годині, ОСОБА_8 перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, які виникли в результаті сварки з братом ОСОБА_11 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс йому удари кулаками в область голови та тулубу, від чого останній впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 , став навмисно наносити удари руками, ногами і предметом схожим на бейсбольну біту в область обличчя і тулуба ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які згідно з висновком експерта №1365 відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржений вирок та постановити виправдувальний вирок, закрити кримінальне провадження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржений вирок є необґрунтованим.

Обвинувачений стверджує, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував його дії, оскільки він перебував у стані необхідної оборони.

Крім того, його вина у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджується доказами, які дослідив суд першої інстанції, а також показаннями свідків, а у кримінальному провадженні відсутнє знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просили апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив апеляційний суд оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий, виправдувальний вирок.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги обвинуваченого є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки КПК України не передбачено винесення нового виправдувального вироку на стадії апеляційного розгляду кримінального провадження.

Окрім того, обвинувачений не погодився з доведеністю його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі висновки не підтверджуються дослідженими судом доказами.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїх апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений та його захисник не зверталися до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких умов, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторони захисту про повторне дослідження доказів по справі, апеляційний суд констатує, що, у відповідності до положень ст.2, 7, 22, 26 КПК України, на апеляційний суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу про повторне дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має законних підстав для повторного дослідження доказів в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.

Також апеляційний суд наголошує, що положення ч.1 ст.404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги стільки рішення»).

Тобто, на відміну від суду першої інстанції повноваження апеляційного суду стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Отже, слід констатувати, що відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку судом дана оцінка всім доказам, на невірну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, але при цьому погоджується з правильністю викладення змісту цих доказів в оскарженому вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК.

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі».

Апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

В свою чергу, дослідивши оскаржений вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Так, відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який під час допиту у суді першої інстанції показав, що 30.11.2018 року, після обіду у брата почався скандал зі своєю цивільною дружиною, він намагався його заспокоїти, в результаті чого почався конфлікт. Він викликав поліцію, брат також викликав поліцію. Коли приїхали поліцейські, вони всі разом пішли до райвідділу. У райвідділу його і брата опитували окремо. Коли він повертався з райвідділу, то зустрів сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з якими привітався та про щось поговорили приблизно протягом години, після чого він пішов додому. Брат вже був вдома та знову скандалив зі своєю цивільною дружиною. Він намагався заспокоїти брата. Зайшовши до їхньої кімнати, щоб зробити зауваження брату, брат почав погрожувати йому та схопив біту приставивши йому до грудей. В той час коли він повернувшись до цивільної дружини брата, відчув удав по голові та почав втрачати свідомість, а цивільна дружина брата в цей момент вибігла на балкон. Впавши на підлогу, він деякий час ще відчував удари в різні частини тіла та потім остаточно втратив свідомість. Прийшов до тями зранку в лікарні. Коли все відбувалось вдома знаходились втрьох: він, брат та його цивільна дружина;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що є матір`ю ОСОБА_8 та ОСОБА_15 та 30.11.2018 року приблизно о 21:30 годині вона приїхала додому, почула якийсь хрип. Пройшовши до кімнати ОСОБА_8 вона побачила потерпілого, який лежав на підлозі весь в крові, кров йшла з носа та рота, а обвинувачений стояв з бітою над його головою. Обвинувачений бив потерпілого по голові та тулубу, а потім по животу. Бив бітою, наносив багато ударів, також бив руками та ногами. Вона намагалась підняти потерпілого, але не вдалось, у зв`язку із чим попросила цивільну дружину обвинуваченого, яка допомогла підняти потерпілого та разом дотягти його до кімнати і покласти на диван. Після чого вона викликала поліцію та швидку допомогу, яка забрала їх до 11 лікарні;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що 30.11.2018 року, у вечірній час коли вже були сутінки, вона сиділа у дворі з подругою по АДРЕСА_3 , де побачила потерпілого, який підійшов до них та розповів, що йде до поліції, в нього проблеми з братом. Через деякий проміжок часу, вона побачила потерпілого, який повертався з поліції, він розповів про ситуацію з братом, що вони постійно сперечаються та б`ються. Потім він пішов додому, це було приблизно 20:00-21:00 годин. Коли вона спілкувалась з потерпілим, то ніяких пошкоджень не бачила;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка під час допиту в суді першої інстанції показала, що 30.11.2018 року, вона гуляла з подругою та дітьми у дворі за адресою АДРЕСА_4 в період часу з 17:00 по 19:00 години. Вона бачила потерпілого, який проходив повз них з поліцією, він привітався і пішов далі. Трохи пізніше, приблизно з 19:00 по 21:00 годину, вона побачила потерпілого, який повертався сам та підійшов поспілкуватись з нею та подругою. Вони спілкувались приблизно хвилин 30 біля магазину. Потерпілий розповів, що був у райвідділі, оскільки у нього проблеми з братом. Поспілкувавшись він пішов додому, його парадна знаходиться за метрів 30-40 від місця де вони стояли. Коли вона спілкувались з потерпілим, то не бачила ніяких ушкоджень.

Також, судом першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_16 , яка показала, що вона є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 та відносно обставин справи пояснила, що 30.11.2018 року вони разом з ОСОБА_8 знаходились вдома. Потерпілий ОСОБА_10 перебував в алкогольному сп`янінні, про що обвинувачений ОСОБА_8 зробив йому зауваження. Однак потерпілий відреагував на вказане зауваження неадекватно, почав бити посуд, внаслідок чого обвинувачений ОСОБА_8 викликав поліцію. По приїзду поліції вони пішли до райвідділу для надання пояснень. ОСОБА_8 відпустили додому, а потім повернувся потерпілий ОСОБА_10 побитий, у нього була кров в області щоки. Потерпілий ОСОБА_10 почав вибивати двері до кімнати в якій вона знаходилась з обвинуваченим. Коли він зламав двері, обвинувачений ОСОБА_8 вдарив його лобом в обличчя та в результаті чого у нього пішла кров з носа, більше обвинувачений ОСОБА_8 його не чіпав. Біти вдома ніколи не було, обвинувачений ногами та руками потерпілого не бив. Злякавшись бійки вона вибігла на балкон, там і викликала поліцію. Коли додому повернулась мати ОСОБА_14 , попросила допомогти їй витягнути потерпілого з кімнати, вона також викликала швидку допомогу, але він самостійно піднявся і вони разом поїхали до лікарні. Спочатку приїхала швидка допомога, через хвилин 20 після приходу матері, а поліція приїхала ще через хвилин 10 після швидкої.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який надав критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_16 , оскільки вони є суперечливими з огляду на те, що, пояснюючи обставини події свідок зазначала, що потерпілий повернувся додому з ушкодженнями на щоці, а обвинувачений його майже не бив, однак після конфлікту вона допомагала матері підняти потерпілого ОСОБА_10 та одночасно зазначила, що він сам піднявся і пішов, а згодом поїхав до лікарні.

Крім того, показання свідка ОСОБА_16 спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, показаннями інших свідків, які суперечать в своїй сукупності показанням свідка ОСОБА_16 , у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується думкою суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_16 , надані з метою захисту обвинуваченого ОСОБА_8 , з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Між тим, відповідно до оскарженого вироку, вина обвинуваченого ОСОБА_10 також підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.09.2019 року та з додатком фото таблицею згідно якого потерпілий ОСОБА_10 розповів про обставини кримінального правопорушення, як обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження, а свідок ОСОБА_14 розповіла про обставини кримінального правопорушення, свідком яких вона була;

- висновком експерта №1365 згідно якого у ОСОБА_10 була виявлена закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву поперечно-ободової кишки, згідно п.п. 2.1.2 та 2.1.3 «л» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Зазначені ушкодження утворилися від дії тупих предметів, судити про індивідуальні особливості яких немає можливості. Дані ушкодження утворилися незадовго до надходження гр. ОСОБА_10 до стаціонару, і таким чином, могли бути заподіянні 30.11.2018 року;

- висновком експерта №2778 згідно якого у ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: скалкові переломи нижньої та внутрішньої стінок правої орбіти, передніх стінок верхньощелепних пазух справа та зліва, кісток носа, синець повік правого ока, рана нижньої повіки очей, забійна рана верхньої губи. Зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, судити про індивідуальні особливості яких немає можливості.

Крім того, суд першої інстанції дослідив матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

- характеристику від мешканців будинку на ОСОБА_8 , згідно якої останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, сидить вдома, часто чутно скандали, образи в бік матері, бійки з братом. Часто викликаються поліція та швидка допомога;

- довідку-характеристику ДОП СП Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 24.02.2020 року, згідно якої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за роки проживання за даною адресою, проявив себе виключно з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями. Регулярно надходять скарги з приводу вчинення конфліктних ситуацій, у зв`язку з чим неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2, ст. 173 КУпАП;

- довідку з медичного центру психічного здоров`я «Одеської обласної ради», відповідно до якої ОСОБА_8 , 1973 р.н. знаходився на лікуванні та виписаний з діагнозом: психічне та розлад поведінки в результаті вживання алкоголю. Синдром залежності з неповною ремісією;

- довідку з Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» від 16.12.2019 року №282, згідно якої ОСОБА_8 , 1973 р.н., перебуває на обліку з 06.07.2010 року з приводу ППР викликаних вживанням алкоголю. Синдром залежності;

- висновок судово-психіатричних експертів №530 стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого особистість та зовнішні фактори могли впливати на поведінку підекспертного, сприяючи формуванню асоціальних стереотипів, але не позбавляли його можливості правильно розуміти значення своїх дій та їх можливі наслідки, в тому числі і правові. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 може постати перед слідством та судом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позиції сторони захисту під час судового розгляду про те, що покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , є сумнівними, оскільки вони бачили, як потерпілий ОСОБА_10 заходив до парадної, однак вони не могли бачити чи виходив він після, а тому він міг отримати тілесні ушкодження поза межами свого дому.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що відповідно до показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , викладених у вироку, їх розмова з потерпілим відбулася приблизно між 19-21 годинами, а відповідно до встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_10 отримав о 21 годині.

Апеляційний суд зазначає, що показання допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , узгоджуються між собою та з встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, та підтверджують факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому саме в приміщенні квартири.

Також суд першої інстанції вказав на необґрунтованість доводів сторони захисту про відсутність знаряддя нанесення тілесних ушкоджень, що спростовується показами свідка ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_10 , а також висновком експерта, згідно якого зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, що в сукупності свідчать про нанесення потерпілому ушкоджень предметом схожим на біту.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував його дій, оскільки він перебував у стані необхідної оборони, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами та спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

При цьому, версія обвинуваченого про те, що він перебував у стані необхідної оборони не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду та розцінюється апеляційним судом, як намагання обвинуваченого ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Апеляційний суд зазначає, що всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 фактично зводяться до його декларативної незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

Разом з тим, обвинувачений не навів будь-яких переконливих доводів, в чому саме полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, з посиланням на докази.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду було беззаперечно встановлено те, що ОСОБА_8 на ґрунті неприязливих стосунків, які виникли в результаті сварки з братом ОСОБА_10 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс йому удари кулаками в область голови та тулубу, від чого останній впав на підлогу, після чого ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 , удари руками, ногами і предметом схожим на бейсбольну біту в область обличчя і тулуба, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а тому апеляційний суд приходить до висновку про правильність правової кваліфікації цих його дій за ч.1 ст.121 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлені не були.

Між тим, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, його особу, а саме те, що він офіційно не працює, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у Департаменті охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 одинадцять разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2, ст. 173 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства відносно потерпілого ОСОБА_10 , який є його рідним братом та матері ОСОБА_14 , у зв`язку з чим відносно ОСОБА_8 був постановлений терміновий заборонний припис, який полягав в зобов`язанні ОСОБА_8 залишити місце проживання постраждалої особи, заборона на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Апеляційний суд вважає, що притягнення ОСОБА_8 одинадцять разів до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2, ст. 173 КУпАП, характеризує його з негативної сторони та свідчить про відсутність позитивних змін в особистості ОСОБА_8 та його готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Разом з тим, обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд зазначає, що злочин, вчинений ОСОБА_8 зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини.

Разом з тим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як життя і здоров`я людини, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі на строк шість років буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4