Справа № 635/6596/21
Провадження № 1-кп/635/472/2022
УХВАЛА

07 лютого 2022 року Харківський районний суд Харківської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ? ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000126 від 23.02.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України, ?

в с т а н о в и в:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться дане кримінальне провадження.
У судовому засіданні в порядку частини третьої статті 331 КПК України вирішувалось питання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовуючи його тим, що продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України (ризики переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, а також можливість вчинення інших кримінальних правопорушень), які стали підставою для обрання відносно останнього відповідного запобіжного заходу, а разом з тим наявні підстави, що свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам, застосувавши до особи більш м`який запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ? адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували.
Колегія суддів, вислухавши думки учасників судового засідання щодо доцільності продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 прийшла до наступних висновків.
Вимогами частини третьої статті 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до частини першої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, досліджуючи питання про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегією суддів встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року ОСОБА_6 , як підозрюваному у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000126 від 23.02.2021, було обрано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою, на шістдесят днів. В подальшому, декілька разів обраний ОСОБА_6 запобіжний захід було продовжено на підставі ухвал слідчих суддів та суду, а в останнє на підставі ухвали колегії суддів Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2021 року, де строк дії ухвали визначено до 14 лютого 2022 року включно. Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 14 лютого 2022 року.
Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_6 обґрунтовано йому інкриміновано обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто тяжкого та особливо тяжкого злочинів, санкцією яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до семи та від десяти до п`ятнадцяти років, або довічного позбавлення волі, за місцем реєстрації не проживає, неодружений, не працює, а відтак він не має міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим без застосування запобіжного заходу до нього, він може покинути територію Харківської області та переховуватись від суду, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. В даному випадку продовжує існувати ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України (переховування від суду).
Зважаючи на те, що суд має досліджувати докази безпосередньо і судовий розгляд у провадженні лише розпочатий, судом ще не допитані свідки, а обвинувачений ОСОБА_6 обізнаний про місце мешкання потерпілої та свідків, існує ймовірність, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілу та свідків, які викривають його у вчиненні правопорушення. Отже, з приведеного вбачається існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України (незаконний вплив на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні).
Колегія суддів також погоджується з доводами прокурора щодо існування ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, оскільки обвинувачений постійного місця роботи та законних джерел заробітку не має, за місцем мешкання характеризується негативно, зухвалість вчинених ним дій, у вчиненні яких він обвинувачується, незважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності, може вчинити інші кримінальні правопорушення.
Враховуючи зазначені обставини та обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, вчинених з корисливих мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про наявність ризиків продовження обвинуваченим своєї злочинної діяльності, вчив на потерпілу, свідків та вчинення ним інших кримінальних правопорушень
Виходячи з приведеного вище, колегія суддів враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Також вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу та згідно статей 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства». Також, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Таким чином, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому колегія суддів приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених строком на 60 днів.
Судом вирішувалося питання про можливість вжиття до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, але наявність вказаних вище ризиків та обставин виключає, на думку колегії суддів на даний час, застосування таких. У зв`язку з чим, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.
При цьому необхідно зауважити, що суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості, та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченому діяння.
Керуючись статтями 177, 194, 199, 331, 371-372 КПК України, колегія суддів, ?

ухвалила:

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ? задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 07 квітня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а ОСОБА_6 в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали оголошено 08 лютого 2022 року

Головуючий суддя - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3