КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 01.04.2021 закрито провадження за скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про скасування повідомлення про підозру від 31.03.2014 у кримінальному провадженні № 0000069 від 06.03.2014 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 366 КК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що за наслідками розгляду його скарги, поданої в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя повинен був постановити одне з рішень, передбачених ст. 370 КПК України.
На переконання апелянта, повноваження слідчого судді щодо закриття провадження виникають лише у разі, якщо скарга подана на рішення, що не підлягає оскарженню.
Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не надав оцінку обгрунтуванню сторони захисту на користь того, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 підлягає оскарженню слідчому судді у порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Так, апелянт зазначав, що організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина в Україні визначені Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон №5207-VІ).

Статтею 4 вказаного закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на правосуддя, як на сферу суспільних відносин.
На переконання апелянта, з урахуванням положень вказаного закону, віднесення ОСОБА_7 до осіб, яким законодавчо заборонено звертатися за судовим захистом з огляду лише на дату реєстрації кримінального провадження, створює різницю процесуального становища учасників кримінальних проваджень, свідчить про несправедливу нерівність таких осіб перед судом і законом, що є непрямою дискримінацією.
Викладене не узгоджується з конституційним принципом верховенства права, за якого не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод і не допускається дискримінація за будь якими ознаками.
На думку апелянта, оскаржувану ухвалу постановлено передчасно, без з`ясування усіх істотних обставин справи, що призвело до порушення права ОСОБА_7 на справедливий суд та права на доступ до правосуддя, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 21 КПК України, а також загальних засад кримінального провадження, передбачених п.п. 1,2, 14 ч. 1 ст.7 КПК України.
Крім того, апелянт зазначав, що повний текст оскаржуваної ухвали йому вручено 31.08.2021, у зв`язку з чим просив поновити строк апеляційного оскарження.
У судове засідання підозрюваний ОСОБА_7 не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не подавав.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що повний текст ухвали слідчого судді від 01.04.2021 проголошено 06.04.2021 у відсутності підозрюваного та його захисника.
Як убачається із даних наявної у матеріалах справи розписки, копію повного тексту оскаржуваної ухвали захиснику ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 вручено 31.08.2021, тоді як подано апеляційну скаргу 01.09.2021, тобто в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а тому підстави для вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження відсутні.
Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000369 від 08.05.2014 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.
31.03.2014 начальником Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0000069 від 06.03.2014, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 366 КК України.
15.03.2021 захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою у порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, в якій просив скасувати повідомлення про підозру від 31.03.2014 у кримінальному провадженні № 0000069 від 06.03.2014, яке складено відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 366 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 01.04.2021 закрито провадження за скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про скасування повідомлення про підозру від 31.03.2014 у кримінальному провадженні № 0000069 від 06.03.2014 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 366 КК України.

Як зазначено слідчим суддею у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, повідомлення про підозру відносно ОСОБА_7 складене 31.03.2014 у межах кримінального провадження № 0000069, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань до введення в дію змін, внесених Законом України № 2147 VIII від 03.10.2017 року до ч. 1 ст. 303 КПК України, а тому положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України (в редакції Закону України № 2147 VIII від 03.10.2017 року) щодо оскарження повідомлення про підозру в даному випадку не підлягають застосуванню.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Главою 26 КПК України передбачено оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII (надалі - Закон), частину першу статті 303 КПК України доповнено пунктом 10 такого змісту: "повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником".
Згідно пункту 4 параграфу 2 розділу 4 вищевказаного Закону, зміни до ст. 303 КПК України, зокрема визначені п. 10, вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
З наведеного убачається, що з підстав, зазначених у п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя уповноважений розглянути скаргу на повідомлення слідчого, прокурора про підозру у справах (кримінальних провадженнях), по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію вищевказаних змін, тобто з 16.03.2018.
Як убачається із матеріалів судового провадження, захисником оскаржено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 366 КК України, складене начальником Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 31.03.2014 у кримінальному провадженні № 0000069 від 06.03.2014, тобто в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань до введення в дію змін, внесених Законом України №2147 VIII від 03.10.2017 року до ч. 1 ст. 303 КПК України.
Доводи апелянта про те, що віднесення ОСОБА_7 до осіб, яким законодавчо заборонено звертатися за судовим захистом з огляду лише на дату реєстрації кримінального провадження, створює різницю процесуального становища учасників кримінальних проваджень, свідчить про несправедливу нерівність таких осіб перед судом і законом, та призводить до порушення права ОСОБА_7 на справедливий суд та права на доступ до правосуддя, є безпідставними.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).
Згідно із загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в частині ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце (офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).
Водночас Конституція України в ст. 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Формою реалізації ч. 1 ст. 58 Конституції України є положення ч. 1 ст. 5 КПК України, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі та згідно з якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається відповідно до положень цього Кодексу, чинних на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. На відміну від кримінального (матеріального) закону, чинний кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе.
Пунктом 4 параграфу 2 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII, чітко визначено, що зміни до ст. 303 КПК України, зокрема визначені п. 10, вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, та не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд, а тому доводи апелянта у цій частині є необгрунтованими.
Посилання апелянта на те, що за наслідками розгляду скарги на повідомлення про підозру, поданої в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя повинен був постановити одне з рішень, передбачених ст. 370 КПК України, не грунтуються на вимогах закону.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Положеннями ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено один з випадків, який перешкоджає розгляду по суті скарги рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора. Зокрема, у вказаній нормі зазначено, що суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Як убачається із матеріалів судового провадження, після призначення скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 до розгляду, у судовому засіданні слідчим суддею вірно встановлено, що скарга не може бути розглянута в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Встановивши вказані обставини, слідчий суддя прийняв рішення про закриття провадження за скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , яке безпосередньо не передбачене кримінальним процесуальним законом, проте за своїми правовими наслідками є аналогічним наслідкам рішенням про відмову у відкритті провадження по скарзі на повідомлення про підозру, оскільки скарга не розглядається по суті.
З огляду на підстави прийняття рішення та обставини справи, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку закриття провадження за скаргою не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки слідчий суддя, правильно встановивши, що скаргу подано на повідомлення про підозру, яке не підлягає оскарженню, постановив рішення, яким, по суті, завершив судове провадження.
Скасування такої ухвали в будь-якому разі не призведе до перегляду ухвали слідчого судді, оскільки при новому розгляді апеляційний суд все одно повинен відмовити у відкритті провадження за скаргою.
У даному судовому провадженні відсутні підстави для прийняття одного з рішень, передбачених ст. 370 КПК України, які приймаються за наслідками розгляду скарги по суті, а тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними.
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3