УХВАЛА
24 грудня 2021 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України,
ВСТАНОВИВ:
На розгляд слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України. Зазначена скарга подана в рамках кримінального провадження №0001025 від 17.08.2021 року за ч. 4 ст. 190 КК України.

У судове засідання скаржник не з`явився, був повідомлений належним чином.
Представник ВП №2 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, при цьому заступником начальника СВ ВП №2 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 повідомлено слідчого суддю, що 11.11.2021 року матеріали кримінального провадження №0001025 від 17.08.2021 року передано за підслідністю до Головного слідчого управління Національної поліції України.
Дослідивши матеріали скарги, слідчим суддею встановлено наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001025 від 17.08.2021 року здійснюється слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України. ГСУ НП України.
Головне слідче управління Національної поліції України розташоване за адресою: вулиця Академіка Богомольця, 10, Київ, 01024.
Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Діючим КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачено, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.
Тому, слідчий суддя вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме - законності, що регламентована ч. 6 ст. 9 КПК України, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.
Виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244), то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, вірним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).
Отже, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Зазначена скарга була прийнята до розгляду слідчим суддею, непідсудність скарги була встановлена в судовому засіданні, тобто скарга не може бути повернута згідно з ч. 2 ст. 304 КПК України.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність залишення скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України, без задоволення.
Керуючись ст.ст. 303, 304 КПК України,
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена учасниками кримінального провадження, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до суду апеляційної інстанції.
Слідчий суддя ОСОБА_1