Справа № 308/4538/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю заявника адвоката: ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5

розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ Служби безпеки України в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 0000019 від 12.04.2021 року,-

встановив:

Заявник адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність слідчого СУ Управління Служби безпеки України в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 0000019 від 12.04.2021 року, яка полягає у неповерненні власнику, вантажного спеціалізованого сідлового тягача марки DAF моделі XF460FT д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа-спеціалізованого марки Schmitz моделі Cargobull д.н.з. НОМЕР_2 .

У скарзі заявник зазначає, що 22.04.2021 року під час здійснення митного контролю у пункті пропуску «Чоп-Захонь» Закарпатської митниці ДМС України СВ УСБУ у Закарпатській області було вилучено наоежні ОСОБА_6 транспортні засоби зазначені вище.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надано тимчасовий доступ до вищевказаних речей та документів.

Відповідно до. ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт

тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У встановлений КПК України, строк слідчий слідчого відділу СБУ в Закарпатській області, із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, не звертався, відповідно арешт на транспортний засіб не накладався, а тому вилучене майно підлягає поверненню власнику.

08 листопада 2021 року до слідчого слідчого відділу СБУ в Закарпатській області відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КК України подане клопотання про негайне повернення вилученого майна у громадянина ОСОБА_6 .. Однак слідчий, своєю постановою від від 19.11.2021 року у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна відмовив. Таку відмову вважають бездіяльністю, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна власнику.

Вважають, що транспортні засоби , не можуть бути предметами до яких може бути надано тимчасовий доступ, оскільки не є речами та документами, з ними не можливо ознайомитись, вони не можуть існувати у формі оригіналу чи копії, вони не є носіями інформації або відомостей.

Крім того звертає увагу, що напівпричіп-спеціалізований марки Schmitz моделі Cargobull д.н.з. НОМЕР_2 взагалі не був предметом жодного заходу забезпечення кримінального провадження, а тому безпідставно утримується слідчим.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі, посилався, на мотиви у ній викладені.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи викладені його колегою адвокатом ОСОБА_3 та просив скаргу задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні відносно задоволення скарги заперечив, посилаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Акцентував увагу на тому, що майно було вилучене на підставі ухвали слідчого судді, про тимчасовий доступ до речей і документів, а тому не потребувало звернення із клопотанням про арешт вказаного майна, як тимчасово вилученого, що прямо передбачено нормами КПК України. Вказане майно має статус речових доказів.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннямист. 24 КПК України, які узгоджуються з приписамист. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1ст. 303 КПК України.

Так, згідно з п.7 ч.1ст. 303 КПК Українина досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Установлено, що в провадженні слідчого управлінням Управління Служби безпеки України в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному № 0000019 від 12.04.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 201-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.2021 року у справі № 308/4538/21 було надано дозвіл на тимчасовий доступ з можливістю вилучення: автомобіля марки «Daf XF460FT», кузов № НОМЕР_3 , р.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу, ключів запалення,

Як вбачається із вищевказаних ухвал, які знаходяться в загальному доступі в Єдиному реєстрі судових рішень та крім того встановлено в судовому засіданні вищевказані речі визнані речовим доказом.

Зі скарги слідує, що, слідчий слідчого відділу СБУ в Закарпатській області, із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, не звертався.

08 листопада 2021 року слідчому слідчого відділу СБУ в Закарпатській області відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КК України подане клопотання про негайне повернення вилученого майна у громадянина ОСОБА_6 .. Однак слідчий, належним чином на вказане клопотання не відреагував, у повеернені майна відмовив, про що постановлено Постанову від 19.11.2021 року.

Як встановлено в судовому засіданні, вищевказане майно було вилучене у Закарпатської митниці Держмитслужби органом досудового розслідування у порядку кримінального судочинства на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду про надання тимчасового доступу з можливістю вилучення вказаного майна відповідно до норм, які регулюють порядок отримання тимчасового доступу до речей та документів.

При цьому, тимчасовий доступ до речей та документів та тимчасове вилучення майна є самостійними заходами забезпечення кримінального провадження, які мають окремі підстави та порядок застосування, особливості правого регулювання, та підстави припинення.

Порядок отримання тимчасового доступу до речей та документів визначений главою 15 КПК України.

Відповідно до ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Порядок тимчасового вилучення майна визначений главою 16 КПК України.

При цьому, зі змісту норм ст. 167-169 КПК України, тимчасово вилученим може вважатися тільки майно вилучене під час затримання особи в порядку, передбаченомустаттями 207,208,298-2, а також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За змістом ч. 2 вказаної статті тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Порядок тимчасового вилучення майна визначено ст. 168 КПК України, відповідно до положень якої тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями207,208цьогоКодексу; кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно; факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом; тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Разом з тим, згідно з вимогамист. 169 КПКтимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст.171, ч. 6 ст.173цьогоКодексу; 4) у разі скасування арешту.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 237 КПК України вилучені під час огляду речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Частиною першою ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160-166 (які регулюють порядок отримання тимчасового доступу),170-174 цьогоКодексу.

А згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Таким чином, підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні КПК України залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування.

За таких обставин, оскільки майно ОСОБА_6 було вилучене у порядку такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до речей та документів, на підставі ухвали слідчого судді, тому воно не вважається тимчасово вилученим, а отже до нього не можуть бути застосовані положення ст. 169 КПК України щодо порядку його повернення.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що вищевказане майно органом досудового розслідування було вилучено та утримується на правових підставах, та не має статус тимчасово вилученого майна, оскільки вилучені на підставі судового рішення і мають зберігатись в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 100 КПК України, як речові докази, а тому порядок їх повернення визначається відповідними положеннями кримінального процесуального кодексу щодо повернення речових доказів.

Те, що спірне майно є речовим доказом, за матеріалами вказаної скарги підтверджується, постановою слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 9.11.2021 року в якій встановлюється, що вказане майно має статус речового доказу, та вкзані обставини не заперечуються сторонами.

На думку слідчого судді, посилання скаржника у даному випадку на норми процесуального закону зокрема, ст.171, як на правову підставу бездіяльності слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в обґрунтування доводів скарги, не заслуговують на увагу суду, оскільки майно було вилучено слідчим на підставі приписів ст.ст.159,160,163-165 КПК, які регулюють тимчасовий доступ до речей і документів, а не у порядкуст. 167 КПК щодо підстав тимчасового вилучення майна.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 40 КПК України, визначено гарантії незалежності і недоторканності слідчих, згідно з якими вплив на них у будь - який спосіб забороняється, що означає заборону будь - яких дій стосовно слідчих незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню слідчому в виконанні їх професійних обов`язків чи схилити їх до винесення незаконного рішення. Заборона впливу на слідчих у будь який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

При цьому, як зазначеноу ч.7 ст.100 КПК України лише у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до слідчого судді Вищого антикорупційного суду, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно ізстаттями 171-173цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Щодо посилання заявника на те, що напівпричіп-спеціалізований марки Schmitz моделі Cargobull д.н.з. НОМЕР_2 взагалі не був предметом жодного заходу забезпечення кримінального провадження, суд погоджується з доводами слідчого, що, у відповідності до Закону України «Про автомобільний транспорт», сідельний тягач у поєднанні з напівпричіпом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого с перевезення вантажів відтак відноситься до категорії вантажних автомобілів. Водночас, автомобільний поїзд в не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів. При цьому, напівпричіп навіть не є автомобілем (він є тільки автомобільним транспортним засобом), оскільки в нього немає власного керела енергії, яке б приводило його в рух, а тому він не можу бути вантажних автомобілем сам по собі. Вкзані обставини занйшли своє підтвердження і у правових висновках Верховного суду, зокрема у справх 807/250/18 від 12.11.2019, 560/389/19 від 02.07.2020, 500/2170/19 від 04.03.2021, 540/1969/19.

А тому, враховуючи, що напівпричіп є єдиним цілим вантажного автомобіля, тимчасовий доступ наданий слідчим суддею розповсюджувався і на нього.

З урахуванням викладеного, а також того, що на час розгляду скарги вказані вантажний автомобіль марки DAF А05644ЕТ, причеп НОМЕР_4 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000019 від 12.04.2021 року; докази вилучені на законних підставах в порядку тимчасового доступу, тому відсутні підстави для повернення доказів власнику, як тимчасово вилученого майна.

Що ж стосується передачі доказів власнику на відповідальне зберігання відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України, то вирішення цього питання відноситься до компетенції слідчого, тому слід у задоволенні скарги відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,9,22,24,303-307,309,372 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ Служби безпеки України в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 0000019 від 12.04.2021 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 23 грудня 2021 року о 15.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1