Провадження №11-сс/801/678/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_3 стосовно ухвали Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року, постановленої за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви про вчинене кримінальне правопорушення
18 жовтня 2021 рокум. Вінниця
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, скасовано ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 04.10.2021 та постановлено нову ухвалу, якою зобов`язано уповноважених осіб ВРУ ГУНП у Вінницькій області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_5 від 08.07.2021 року.
Вважаю за доцільне на підставі ч.3 ст.375 КПК України викласти окрему думку з питань, які не були висвітлені в судовому рішенні, але є важливими в аспекті питання, яке розглядалося, а також зупинитися на прийнятності окремих аргументів і тверджень, які містить ухвала, зокрема стосовно доводів про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний період.
Як убачається з матеріалів провадження, 08.07.2021 ОСОБА_5 та ОСОБА_5 звернулись до ВРУ ГУНП у Вінницькій області з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення та просили внести до ЄРДР відомості про вчинення завідувачем 20-го відділення КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка Ющенка» ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.115 ч.1, 364 ч.2, 367 ч.2, 358 ч.ч.3, 4 КК України та лікарем цього відділення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст.115 ч.1, 140 ч.1, 358 ч.ч.3, 4 КК України за фактом смерті їх матері ОСОБА_9 .
12.07.2021 ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення.
04.10.2021 слідчим суддею постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 . Приймаючи зазначене рішення слідчий суддя вказав, що слідчим за заявою особи прийнято рішення про внесення до ЄРДР відомостей за ч.1 ст.140 КК України, а відомості за іншою кваліфікацією не внесено, оскільки заява не містила достатніх відомостей про кримінальне правопорушення.
Для встановлення меж судового провадження за скаргою на бездіяльність слідчого, що полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, слід виходити з положень ст.214 КПК України, яка зобов`язує в тому числі слідчого невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.
При цьому відповідно до ч.ч.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР вносяться відомості, зокрема про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених заявником та попередня кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність.
Як убачається з оскаржуваної ухвали та матеріалів провадження, зазначені вимоги закону слідчим дотримані.
Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів ст.214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за ст.214 КПК), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (ст.383 КПК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в ст.2 КПК України.
Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.
За таких обставин слідчий суддя доходить висновку щодо відсутності в заяві достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані в ній події свідчать, що існує ймовірність вчинення кримінального правопорушення, по яким не ведеться досудове розслідування.
Тому, в контексті ч. 4 ст.214 КПК вважаю, що у даному випадку не було допущено бездіяльності, та на ці обставини мав би звернути увагу суд апеляційної інстанції, реалізувавши права, визначені ст.ст.407-409 КПК України.
Суддя: