Справа № 615/1379/21
Провадження № 1-кп/615/112/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області в режимі відео конференції клопотання старшого слідчого слідчого відділу відділення поліції №1 Богодухівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000119 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Душанбе Таджикистану, громадянки України, таджички, одруженої, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домогосподарки, не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів ОСОБА_4 ,

її законного представника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

встановив:

18.06.2021 близько 01:00 год. особа, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 , перебуваючи в кухні за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , схопила із кухонного столу два кухонні ножі, якими, тримаючи разом у правій руці, стоячи навпроти ОСОБА_9 , несподівано для нього, нанесла один удар з ліва на право, з місцем перекладання на ліву бокову поверхню грудної клітини у 4-6 міжребер`ї по лівій пахвовій лінії та на передню стінку живота, чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді поранення лівої половини грудної клітки з шкіряними колото різаними ранами у 4-6 міжребер`їв по лівій пахвовій лінії розмірами 3x1 см, 1x0,5 см, 0,8x0,5 см, проникаючими в плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, лівостороннім пневмогематораксом; живота по середній лінії з шкірною раною розмірами 3x1 см, проникаючою в черевну порожнину з ушкодженням сальника та внутрішньочеревною кровотечею, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя. В цей час потерпілий ОСОБА_9 , усвідомлюючи неосудний стан особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 , забрав ножі з її рук та вийшов із будинку.

Як вбачається із клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, своїми діями, на думку слідчого, особа, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України - незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Прокурор, посилаючись на сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, вважав доведеним вчинення особою, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, просив застосувати відносно неї примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Захисник, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію суспільно-небезпечного діяння, просив застосувати відносно особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, посилаючись на наявність загострення психічної хвороби, як причину вчинення суспільно-небезпечного діяння, а також просив врахувати позитивну характеристику сім`ї ОСОБА_10 , відсутність небезпеки для інших осіб, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 в судовому засіданні наполягала на відсутності умислу. Вказала, що через загострення психічної хвороби зовсім не усвідомлювала свої дії. Не заперечувала, що спричинила потерпілому ОСОБА_9 перелічені вище тілесні ушкодження за викладених обставин, але нічого не пам`ятає.

Звернула увагу, що дотримувалася призначеного лікування, проте в кінці березня 2021 року перехворіла корона вірусом, в зв`язку з чим почалися незрозумілі загострення. За час лікування, усвідомила, що трапилося, визнає вину повністю, дуже шкодує, скучає за донькою. Така поведінка для неї є несподіваною. Зрозуміла необхідність обов`язкового звернення до лікарів у разі загострення хвороби та проходження періодичного огляду, навіть якщо нічого не турбує.

Вважає, що слідчим неправомірно зазначено в клопотанні про те, що вона нібито відмовилася давати показання, оскільки під час досудового розслідування за станом здоров`я не могла давати будь-які показання. Крім того, наполягала, що зовсім не вживає алкогольні напої.

Законний представник ОСОБА_7 підтримала думку захисника, посилаючись на позитивну характеристику родини ОСОБА_10 , зокрема, особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав думку захисника, посилаючись на необхідності лікування особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 . Зауважив, що в клопотанні слідчим безпідставно вказано про наявність у дружини умислу на спричинення тілесних ушкоджень. На той час у неї вже були загострення хвороби, 18.06.2021 року повинні були якраз госпіталізувати до лікарні. Претензій будь-якого характеру до дружини не має.

Крім того, заперечував викладені слідчим в клопотанні обставини про те, що нібито вони з дружиною з вечора вживали алкогольні напої та події відбувалися під час сварки. Наполягав, що дружина зовсім не п`є, ніколи з нею не сварилися. Дружина завжди спокійна, тиха, дружелюбна, як з ним, так і з сусідами, достатньо уваги приділяла доньці, вела домашнє господарство. В момент суспільно-небезпечного діяння взагалі мовчала. До цього через загострення психічної хвороби дуже швидко лепетала незрозумілі фрази, закликала до бога. Завірив суд, що ніколи її не ображав.

Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст.28).

Ст. 8 Конституції України встановлює, що в Україні діє принцип верховенства права.

У відповідності до вимог ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Чинним кримінальним і кримінально-процесуальним законодавством передбачено систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно-небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.

На підставі ст.19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Згідно положень ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого даним кодексом, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

П.1 ч.1 ст.503 КПК України регламентує здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру згідно ч.1 ст.513 КПК України суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Заслухавши показання особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 , дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази з дотриманням вимог ст.ст.22,23,26 КПК України, суд, керуючись законом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України, доходить висновку про доведеність вчинення особою, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 , суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що із особою, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2007 року, разом виховують неповнолітню доньку. Вперше дружина захворіла на психічну хворобу в 2016 році, коли приїхала від родичів із Криму. За весь період тричі лікувалася в психіатричній лікарні №3 м. Харкова, але на облік у лікаря-психіатра за місцем проживання не стала, так як дотримувалася встановленого лікування, якого було достатньо. Після захворювання коронавірусом психічна хвороба загострилася, що спровокувало незрозумілу поведінку дружини. Наполягав, що ОСОБА_4 взагалі ніколи не пила і не п`є.

17.06.2021 року зранку ОСОБА_4 поїхала до м. Харків на роботу, проте одягла не джинси і футболку, як за звичай, а вечірнє плаття, що свідчило про чергове загострення психічної хвороби. Повернулася близько 20-00 год. з незнайомим чоловіком, з яким познайомилася по дорозі додому в маршрутці. Почала збирати особисті речі. Видно було, що вона перебуває в неадекватному стані, говорить, що попало і швидко, викликає духів. Оскільки намагався пояснити поведінку дружини незнайомцю, який зухвало себе вів, не хотів покидати будинок, між ними сталася словесна суперечка та штовханина, в зв`язку з чим сусідка ОСОБА_11 викликала поліцію, після чого дружина разом з незнайомцем пішли в невідомому напрямку.

Близько 22-00 год. зателефонувала невідома жінка, яка повідомила, що дружина перебуває у сусідів. Відразу ж пішов до них, де пояснив незнайомцю про психічний стан дружини, після чого він вирішив їхати додому в м. Харків. Так як було пізно, а перша маршрутка о 05-30 год., запропонував йому переночувати у них дома, на що той погодився. ОСОБА_4 залишилася у сусідів. Прийшовши додому, з чоловіком випили пляшку горілки, після чого він захмелів та заснув на кухні на диванчику.

В цей час прийшла додому ОСОБА_4 . Перебуваючи на кухні, потягнувся за цигарками, коли несподівано відчув удар в бік, побачив порізи та в правій руці дружини 2 кухонних ножі, які взяла на столі. При цьому вона мовчала, на його запитання не відповідала, видно було, що не розуміє свої дії. Відразу ж забрав ножі та пішов до сусідки ОСОБА_11 , яка викликала поліцію і швидку. Обидва ножі кинув біля її двору за адресою: АДРЕСА_2 . Можливо ще хтось був у сусідки, не пам`ятає, так як втратив свідомість. Але сусіди бачили, в якому психічному стані була ОСОБА_4 . Побачивши, що він у крові, можливо усвідомила, що робить, тому телефонувала до поліції.

Аналогічні пояснення потерпілий ОСОБА_9 надавав під час проведення слідчого експерименту 07.07.2021 року

Суд визнає достовірними показання потерпілого ОСОБА_9 , оскільки вони підтверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, як окремо, так і в сукупності.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні охарактеризувала ОСОБА_4 лише з позитивного боку, як хорошу сусідку, господиню і маму. Вказала, що ніколи не бачила з її боку агресії, хоча знає, що вона має психічне захворювання та на даний час потребує лікування.

Дати не пам`ятає, але літом, смеркалось, була на огороді, коли почула метушню. Вийшовши на вулицю, побачила, що ОСОБА_9 б`ється із незнайомцем, почала розбороняти, викликала поліцію. Рядом стояла ОСОБА_4 , яку попросила потримати одного із чоловіків, але вона втекла. Незнайомець пішов за нею.

Крім того, декілька разів викликала поліцію, щоб допомогли відвезти ОСОБА_4 до лікарні, так як видно було загострення психічної хвороби. Вже темно було, коли один раз приїхали працівники поліції, яким повідомила, що вона знаходиться у сусідів Черткових, але працівники поліції туди чомусь не пішли, тому повідомила ОСОБА_9 .

Близько 01-00 год. почула стук у хвіртку. Коли вийшла, побачила ОСОБА_9 , який лежав на землі з двома ножами. Бачила два порізи від ножів на лівому боці. Він сказав, що це зробила ОСОБА_4 .

Звернула увагу, що потерпілий зловживав спиртними напоями, а ОСОБА_4 взагалі не пила.

Свідок ОСОБА_12 вказала, що про події знає зі слів ОСОБА_11 , яка одного разу вночі зателефонувала та попросила допомогти, так як ОСОБА_9 лежав з ножовими пораненнями біля двору. Зі слів ОСОБА_11 останній повідомив, що його порізала ОСОБА_4 . Чекали поліцію і швидку, яка забрала потерпілого ще до приїзду поліції. ОСОБА_4 не бачила в той вечір зовсім. Знає, що вона хворіє на психічне захворювання років 5. Бувають загострення хвороби, але пролікується і хороша людина. За 2 місяці до події бачила загострення психічної хвороби у ОСОБА_4 , про що свідчило активне спілкування, тому в таких випадках старалася не вступати з нею у спір.

Показання свідка ОСОБА_11 підтверджуються відомостями із повідомлення Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП в Харківській області № 3732/119-25/03-2021 від 08.07.2021 року, згідно якого свідок телефонувала на спецлінію «102»: 17.06.2021 року о 20-56 год. та 18.06.2021 року о 01-08 год., 01-48 год., 02-30 год. Окрім неї, телефонні повідомлення 18.06.2021 року надійшли від ОСОБА_4 о 01-04 год., 01-17 год., 01-30 год. та лікарів ШМД о 01-58 год. та 04-16 год.

Згідно протоколу огляду місця події від 18.06.2021 року в житловому будинку по АДРЕСА_1 слідчим в присутності понятих зафіксовано порушену обстановку на кухні, в центрі якої на підлозі, вкритій лінолеумом, містяться численні плями речовини бурового кольору, стіл та стільці на момент огляду перевернуті. В інших кімнатах плям бурого кольору та будь-яких колючо-ріжучих предметів не виявлено.

Ухвалою слідчого судді від 18.06.2021 року огляд території домоволодіння по АДРЕСА_1 визнано правомірним в порядку ч.3 ст.233 КПК України.

Постановою слідчого від 18.06.2021 року вилучений в ході огляду місця події змив речовини бурого кольору визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

За висновком експерта №15-12/601-Дм/2021 від 21.07.2021 року при проведенні судово-медичної експертизи марлевого тампону змиву з підлоги кімнати виявлені сліди крові, які походять від будь-якої людини з груповою належністю крові А (ІІ) з ізогемаглютеніном анти В, в тому числі і від самого потерпілого ОСОБА_9 .

Згідно протоколу огляду місця події від 18.06.2021 року біля домоволодіння по АДРЕСА_2 слідчим в присутності понятих на траві виявлено 2 кухонних ножі з чорними рукоятками та плями речовини бурого кольору, які вилучено разом із слідами папілярних візерунків.

Постановою слідчого від 18.06.2021 року вилучені в ході огляду місця події речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 18.06.2021 року на тимчасово вилучене майно накладено арешт в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Згідно висновку експерта №15-12/608-Ц/Дм2021 від 03.08.2021 року при проведенні судово-медичної експертизи кухонного ножа з чорною рукояткою з ТМ «Sanusy» знайдені сліди крові людини, які могли походити від людини з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютеніном анти В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 .

За висновком експерта №15-12/602-Дм/2021 від 21.07.2021 року при проведенні судово-медичної експертизи марлевого тампону змиву з ґрунту (трави) виявлені сліди крові, які походять від будь-якої людини з груповою належністю крові А (ІІ) з ізогемаглютеніном анти В, в тому числі і від самого потерпілого ОСОБА_9 .

Як вбачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 18.06.2021 року, ОСОБА_4 фактично затримана о 05:35 год. 18.06.2021 року. Під час її обшуку, як затриманої особи, в присутності понятих вилучено кофту чорного кольору, штани чорного кольору, туфлі типу босоніжки чорного кольору, зрізи з нігтів рук ОСОБА_4 .

Постановою слідчого від 18.06.2021 року вилучені під час обшуку особи речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 18.06.2021 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України. За висновками судово-імунологічних експертиз №№14/1369-Дм/21, 14/1370-Дм/21, 14/1371-Дм/21 від 16.07.2021 року та 15.07.2021 року відповідно, на футболці, брюках, босоніжках, вилучених в ході затримання ОСОБА_4 , знайдена кров людини групи А з ізогемаглютеніном анти-В, походження якої під ОСОБА_9 не виключається.

Згідно висновку судово-цитологічної експертизи №15-12/607-Ц/Дм/2021 від 04.08.2021 року при проведенні судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту рук ОСОБА_4 сліди крові не знайдено, що стосується клітинного вмісту, його походження ймовірно всього за рахунок власного нігтьового ложе.

На підставі висновку судово-медичного експерта №12-14/50-НВ/21 від 22.07.2021 року у потерпілого ОСОБА_9 встановлено наявність тілесних ушкоджень у вигляді поранення лівої половини грудної клітки з шкіряними колото різаними ранами у 4-6 міжребер`їв по лівій пахвовій лінії розмірами 3x1 см, 1x0,5 см, 0,8x0,5 см, проникаючими в плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, лівостороннім пневмогематораксом; живота по середній лінії з шкірною раною розмірами 3x1 см, проникаючою в черевну порожнину з ушкодженням сальника та внутрішньочеревною кровотечею.

Дані ушкодження виникли від дії знарядь з достатньої для їх утворення силою, які ймовірно, мали колюче-ріжучі властивості і були направлені з ліва на право, з місцем перекладання на ліву бокову поверхню грудної клітини у 4-6 міжребер`ї по лівій пахвовій лінії та на передню стінку живота.

За ступенем тяжкості це тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпечності для життя.

Локалізація і характер тілесних ушкоджень на грудній клітці відповідають способу, на який ОСОБА_9 вказує під час слідчого експерименту. Між отриманими тілесними ушкодженнями та наслідками (небезпечними для життя ушкодженнями), що в момент заподіяння (завдання чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричинять загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги за звичайним свої перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю), що настали у ОСОБА_9 мається причино-наслідковий зв`язок.

Судово-медична експертиза проведена з урахуванням даних медичної картки стаціонарного хворого №1069 на ім`я ОСОБА_9 , яка постановою слідчого від 14.07.2021 року визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №109 від 19.08.2021 року, ОСОБА_4 в період інкримінованого їй діяння страждала і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, що позбавляло її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння.

За своїм психічним станом ОСОБА_4 в теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

Потребує застосування до неї примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Як вбачається із висновку, експертами враховано характеристику ОСОБА_4 , яка офіційно не працевлаштована, раніше працювала на швейному виробництві. Має добрі відносини із сусідами та односельцями, працелюбна, доброзичлива, привітна. Чоловік працює робітником з благоустрою с. Огульці Валківської міської ради. Донька Евеліна учениця 7 класу Огульцівської ЗОШ І-ІІІ ст. За усною інформацією ОСОБА_4 багато часу приділяє своїй дитині. Дитина завжди охайна, добре навчається у школі, приймає участь у місцевих заходах. Сім`я характеризується з позитивного боку, утримує домашнє господарство, має присадибну ділянку, до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Останнє стаціонарне лікування проходила з 19.06.2021 року по 29.06.2021 року в 7 психіатричному відділенні КНП ХОР «ОКПЛ №3». Стан погіршився приблизно за 2 тижні до госпіталізації - висловлювала маячні ідеї по відношенню до свого чоловіка, вважає, що він їй зрадив з подругою ОСОБА_13 … «розгальмована, висловлює маячні ідеї двійників, не вважає себе ОСОБА_14 ». Доставлена БШД 104 в травматологічний пункт, де накладена асептична пов`язка на ліву долоню. В подальшому доставлена в приймальний покій ОКПЛ №3. Госпіталізація добровільна, надійшла в супроводі конвою. Психічний стан: контакт з хворою малопродуктивний. Розмовляє сама з собою. На більшість питань не відповідає. Мислення з грубими структурно-логічними порушеннями. Емоційно не адекватна. Не називає число та місяць. Вважає свого чоловіка «колишнім». Емоційно напружена, тривожна. Не критична до свого стану. Вину визнала, але зауважує, що декілька днів вже як змінився стан, не пам`ятала, що відбувається, «з`явився страх загрози життю, вже не пам`ятала, що робить, куди йде». Жалкує про те, що скоїла, хвилюється про свою подальшу долю.

За змістом висновку, в діях ОСОБА_4 вбачається порушення формального мислення, а саме мотиваційно-особистісного, операційного компоненту, що характерно втратою цілеспрямованості, спотворенням особистісних установок, зміною структури мотивів, намірів, зісковзуванням на випадкові відношення між явищами і предметами, своєрідністю інтерпретації ситуації. Емоційна волова сфера характеризується порушенням самосприйняття власної особистості і оточуючих, афективною напруженістю, парадоксальністю почуттів, що привело до порушення внутрішньої рівноваги, зануренню у світ своїх хворобливих переживань та неадекватністю вчинків. Порушення критичності виражається нездатністю усвідомлювати та оцінювати свій стан і поведінку в цілому, неможливістю цілеспрямованої організації своєї розумової діяльності і встановленню причинно-наслідкових зв`язків.

Що стосується наданого прокурором протоколу огляду місця події від 18.06.2021 року, в актовій залі ВП №1 Богодухівського РВП в присутності понятих свідок ОСОБА_15 добровільно видав працівникам поліції штани спортивні темно-синього кольору, спортивну кофту чорного кольору, туфлі синього кольору, які слідчим вилучено, постановою від 18.06.2021 року визнано речовими доказами, ухвалою слідчого судді від 23.06.2021 року накладено арешт в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Разом з тим, суд відзначає, що під час слідчих дій на вилученому у свідка ОСОБА_15 одягу не встановлено будь-яких слідів або інших відомостей, які б мали значення у кримінальному провадженні, що свідчить про невідповідність критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, тому суд визнає його недопустимим доказом в даному кримінальному провадженні.

У відповідності до п.20 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 року за ч.1 ст.115 КК України підлягає кваліфікації умисне вбивство, вчинене, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим.

При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. (п.4 Постанови)

За змістом п.22 Постанови для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку ж заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті проявляється в необережності.

Об`єктивну сторону суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.121 КК України утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Суспільне небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів. Небезпечними для життя відповідно до ст.121 КК України є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене поданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень.

Закінченим даний злочин буде: у разі визнання умисного тілесного ушкодження тяжким за ознакою його небезпечності для життя в момент заподіяння - з моменту вчинення такого діяння; у всіх інших випадках - з моменту настання наслідків, зазначених у ч.1 ст. 121 КК України.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Мета умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження впливає на кваліфікацію цього діяння лише в одному випадку - коли нею є залякування потерпілого або інших осіб (ч.2 ст. 121). Водночас, встановлення мотиву і мети при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження є обов`язковим, оскільки у ряді випадків наявність певних мотиву чи мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями КК України.

Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що особа, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 завдала удар двома ножами в ділянку грудної клітини та живота, що є життєво важливими органами. За даними судово-медичної експертизи спричинила тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Водночас, сама по собі кількість та локалізація тілесних ушкоджень не свідчить про наявність у особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 умислу на вбивство ОСОБА_9 . Крім того, між потерпілим та особою, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 склалися нормальні подружні відносини.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не наведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження, які б свідчили про направленість умислу особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 на заподіяння потерпілому саме смерті.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено обставини щодо перебування особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, розпивання спиртних напоїв та спричинення потерпілому ОСОБА_9 будь-яких інших тілесних ушкоджень, окрім встановлених судово-медичним експертом.

Сукупність наведених доказів свідчить про те, що під час нанесення удару особа, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 не передбачала настання смерті потерпілого ОСОБА_9 , тому її дії повинні бути кваліфіковані за наслідками, що настали.

Аналізуючи наведені докази, суд визнає доведеним, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та вчинено особою, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів, ОСОБА_4 у стані неосудності.

З урахуванням положень ст.12 КК України дане суспільно-небезпечне діяння належить до категорії тяжких злочинів.

Згідно ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру у відповідності до ст.93 КК України можуть бути застосовані судом до осіб, зокрема, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

У відповідності до п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005 року визначаючи відповідно до частин 3-5 статті 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, слід виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про обраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

У відповідності до вимог ст.94 КК України суд враховує при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: 1) характер і тяжкість захворювання; 2) тяжкість вчиненого діяння; 3) ступінь небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб.

Враховуючи положення ст.62 Конституції України, суд приймає до уваги встановлені під час судового розгляду обставини, характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб та вважає необхідним застосувати відносно ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Враховуючи матеріальний стан особи, щодо якої вирішується питання про застосування медичних заходів ОСОБА_4 , не доведення прокурором необхідності проведення судових експертиз, процесуальні витрати на проведення експертиз віднести за рахунок Держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

З урахуванням вимог ч.4 ст.174 КПК України суд вважає необхідним скасувати арешт, накладений на підставі слідчого судді, оскільки в подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, відносно особи, щодо якої вирішується питання про застосування заходів медичного характеру, ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді від 18.06.2021 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави, який продовжено ухвалою слідчого судді від 05.08.2021 року до 13.09.2021 року.

Ухвалою слідчого судді від 06.09.2021 року ОСОБА_4 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме до Дніпропетровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психіатричного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», який продовжено ухвалами суду від 16.09.2021 року 05.11.2021 року до 03.01.2022 року включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, може бути застосовано судом запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Згідно ч.2 ст.508 КПК України, в даному випадку запобіжні заходи застосовуються до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Застосування передбачених запобіжних заходів у відповідності до ч.3 ст.508 КПК України здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом ст.374 КПК України суд зобов`язаний під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, прийняти рішення про запобіжний захід до набрання ним законної сили.

Враховуючи застосований до ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру, суд вважає необхідним до набрання ухвалою законної сили продовжити відносно неї запобіжний захід у виді поміщення особи до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Керуючись ст.ст. 369-372, 513 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати відносно ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання ухвалою законної сили продовжити у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме до Дніпропетровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психіатричного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвал слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 17.06.2021 року, 23.06.2021 року.

Речові докази, що зберігаються в камері зберігання речових доказів відділення поліції №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області: одяг передати власникам, а при відмові знищити; змиви та ножі знищити; медичну документацію повернути володільцям. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1