Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника апелянта адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2021 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000380),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2021 року частково задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення огляду місця події 12 серпня 2021 року, а саме кристалічну речовину, в накладенні арешту на мобільний телефон «Айфон» відмолено, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000380, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що вилучена кристалічна речовина не була виявлена та вилучена в його, як це зазначено в клопотанні та судовому рішенні, оскільки відсутні будь-які докази які б підтверджували вказану обставину. Зазначає, що повноваження прокурора у даній справі не підтвердженні належним чином. Також вказує на те, що клопотання прокурора слідчий суддя розглянув з порушенням строків, визначених ч.6 ст.173 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_7 , який підтримував подану апеляційну скаргу і просив скасувати рішення слідчого судді, прокурора, який заперечував апеляційну скаргу та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно слідчим суддею дотримані.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007р.у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію проте, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Приписами п.1 ч.2 ст.167 КПК України визначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000380.
В ході проведення огляду місця події 12 серпня 2021 року між селом Забороль та селом Боголюби було виявлено і вилучено в ОСОБА_8 кристалічну речовину вагою близько 0.1 грама.

З метою збереження речових доказів, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, виявлених та вилучених під час огляду місця події 12 серпня 2021 року.
Так, проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що вилучена 12 серпня 2021 року кристалічна речовина, відповідає вимогам ст.98 КПК України, може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку апеляційного суду, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного в ухвалі слідчого судді майна критеріям ст.98 КПК України, а відтак з урахуванням загальних засад кримінального судочинства та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження суд апеляційної інстанції переконаний, що в даній ситуації арешт майна відповідає інтересам та потребам досудового розслідування в цій справі, так як арештоване майно можливо використати як доказ у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_8 з приводу його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.309 КК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею на цьому етапі досудового розслідування арешт на майно було накладено згідно положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, а тому наявності повідомленої підозри у кримінальному провадженні, в даному випадку для вирішення питання про накладення арешту, закон не вимагає.
Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого у ході обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки воно може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.
Враховуючи правові підстави для накладення арешту на майно та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, виходячи із обставин викладених у клопотанні прокурора та встановлених в судовому засіданні, майна, на яке слідчим суддею було накладено арешт, з метою повного, всебічного, об`єктивного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя дійшов законного висновку про часткове задоволення клопотання прокурора та наклав арешт на вищевказане майно.
З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає жодних законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді.
Не вбачає апеляційний суд і будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Посилання апелянта на те, що слідчим суддею клопотання не було розглянуто у строк, передбачений ч. 6 ст.173 КПК України є обґрунтованими, однак ця обставина не свідчить про хибність висновків слідчого судді на предмет вирішення клопотання по суті. Той факт, що клопотання про арешт тимчасового майна найшло до суду 30 серпня 2021 року, а було розглянуто 08 вересня 2021 року, на переконання апеляційного суду не може бути визнане істотним процесуальним порушенням, яке тягне за собою скасування ухвали слідчого судді.
Так, положенням ч.6 ст.173 КПК України передбачено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд, постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Ця процесуальна норма не містить заборону щодо розгляду клопотання про арешт майна після закінчення відповідного строку.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, без змін.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2021 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: