КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2021 задоволено частково клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , накладено арешт на автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак «НОМЕР_2 », що має значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0000629 від 01.09.2021 за ч. 4 ст. 358 КК України, який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , шляхом заборони його відчуження до завершення досудового розслідування кримінального провадження, та передано автомобіль на відповідальне зберігання власнику, за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Клехіка, вул. Космонавтів, 20.

Цією ж ухвалою накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, серія та номер НОМЕР_3 .

Відмовлено віншій частині клопотання.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в частині задоволення клопотання прокурора про арешт автомобіля.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Спірний автомобіль має литовську реєстрацію, відповідне свідоцтво оформлено на ім`я попереднього власника транспортного засобу, що не може свідчити про його підробку.
Захисник вказувала на те, що кримінальне провадження здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, тобто використання завідома підробленого документу, а тому транспортний засіб не може бути ані об`єктом, ані знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також не може зберегти на собі сліди злочину.
У клопотанні прокурора відсутні відомості про перебування даного автомобіля у розшуку та наявність іншого свідоцтва на ім`я іншої особи про його реєстрацію, що свідчить про недоведеність набуття ОСОБА_6 автомобіля кримінально-протиправним шляхом.
Крім того, даний транспортний засіб не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки перевірка законності використання незареєстрованого в Україні транспортного засобу не належить до повноважень слідчого, не входить до завдань кримінального провадження та не є підставою для арешту тимчасово вилученого майна.
Прокурор у клопотанні та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не обґрунтували наявність ризиків та обставин, якими обумовлено необхідність застосування арешту майна.
Також, слідчий суддя не надав оцінку, яким чином можна використати спірний автомобіль як доказ кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Органом досудового розслідування та слідчим суддею не зазначено правових підстав для прийняття рішення про відповідність транспортного засобу критеріям, зазначеним у ст. 98 КК України.
Прокурор, ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.
Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена лише в частині накладення арешту на автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , із забороною його відчуження до завершення досудового розслідування кримінального провадження, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту на автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , із забороною його відчуження до завершення досудового розслідування кримінального провадження.
Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно, колегією суддів не перевіряється.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, сектором дізнання Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000629 від 01.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Як зазначено у клопотанні прокурора, досудовим розслідуванням встановлено, що 01.09.2021 до чергової частини Фастівського районного управління поліції надійшло повідомлення по лінії «102» про те, що 01.09.2021 о 01 год. 26 хв. на автодорозі Р-04 поруч з перехрестям з вул. Великоснітинська в м. Фастові Київська області, був зупинений автомобіль марки «Subaru» моделі «Forester», з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_2 », 2006 року випуску, під керуванням ОСОБА_6 , в ході здійснення перевірки виявлено ознаки підробки реєстраційного документа.

Згідно даних протоколу огляду від 01.09.2021, цього ж дня проведено огляд ділянки місцевості автодороги Р-04 поруч з перехрестям з вул. Великоснітинська в м. Фастові Київська області, в ході проведення якого виявлено та вилучено автомобіль марки «Subaru» моделі «Forester» 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Subaru» моделі «Forester» 2006 року випуску, серія та номер НОМЕР_3 .

Постановою дізнавача сектору дізнання Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 від 01.09.2021, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000629 від 01.09.2021 автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак «НОМЕР_2 », та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

06.09.2021 прокурор Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області із клопотанням від 01.09.2021, в якому просив накласти арешт на автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак «НОМЕР_2 », та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, серія та номер НОМЕР_3 , який перебуває в користуванні ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2021 задоволено частково клопотання прокурора, накладено арешт на автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак «НОМЕР_2 », що має значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0000629 від 01.09.2021 за ч. 4 ст. 358 КК України, який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , шляхом заборони його відчуження до завершення досудового розслідування кримінального провадження, та передано автомобіль на відповідальне зберігання власнику, за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Клехіка, вул. Космонавтів, 20.

Цією ж ухвалою накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, серія та номер НОМЕР_3 .

Відмовлено віншій частині клопотання прокурора.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , із забороною його відчуження до завершення досудового розслідування кримінального провадження, з тих підстав, що вказаний транспортний засіб у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000629 від 01.09.2021, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на транспортний засіб шляхом заборони його відчуження, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
При цьому, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність прокурором у розумінні вимог ч. 11 ст. 170 КПК України необхідності заборони обмеження користування та розпорядження власником транспортного засобу марки «Subaru», моделі «Forester», та частково задовольнив клопотання прокурора, наклавши арешт на вказаний автомобіль із забороною його відчуження.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що транспортний засіб Subaru», реєстраційний номерний знак «НОМЕР_2 », не може бути об`єктом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а також не може зберегти на собі сліди злочину, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що автомобіль марки «Subaru», моделі «Forester», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
У зв`язку з наведеним, посилання апелянта на те, що арештований автомобіль має литовську реєстрацію, та відповідне свідоцтво оформлено на ім`я попереднього власника транспортного засобу, що на думку апелянта, не може свідчити про його підроблення, є передчасними.
На даному етапі досудового розслідування викладені у клопотанні прокурора фактичні обставини кримінального правопорушення дають достатні підстави вважати, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти такий вид обмеження як арешт транспортного засобу шляхом заборони його відчуження, з метою уникнення негативних наслідків.
Посилання апелянта на недоведеність набуття ОСОБА_6 автомобіля кримінально-протиправним шляхом, зокрема відсутність відомостей про перебування даного автомобіля у розшуку та наявність іншого свідоцтва на ім`я іншої особи про його реєстрацію, підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Твердження апелянта про те, що прокурор та слідчий суддя не обґрунтували наявність ризиків та обставин, якими обумовлено необхідність застосування арешту майна, спростовуються змістом клопотання прокурора та оскаржуваного судового рішення.

Посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування та слідчим суддею не зазначено правових підстав арешту майна, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що клопотання прокурора та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3