№ 1-кп/755/1289/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001868 від 24.06.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого неофіційно різноробочим, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої, кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 «Конституції України», відповідно до якої, кожна людина має право на особисту недоторканість, а також, у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_6 , з якою проживає однією сім`єю в одному помешканні, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності потерпілої. Так, ОСОБА_3 систематично, умисно, не маючи підґрунтя, вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_6 , дії виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях на її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим, викликав у останньої пригнічений та тривожний стан. Ситуація домашнього насилля, а саме, фізичного та психологічного, з боку співмешканця ОСОБА_3 привела до вразливості та розгубленості, постійно відчуває безпорадність через переслідування та погрози свого співмешканця ОСОБА_6 .

Так, 24 червня 2020 року ОСОБА_3 знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_6 , з якою перебуває у сімейних відносинах, під час якої, кричав на неї та виражався нецензурною лайкою, внаслідок чого, було викликано працівників поліції.

17 серпня 2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 05 липня 2020 року ОСОБА_3 знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , спровокував сімейну сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , з якою перебуває у сімейних відносинах, у ході якої висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою, кричав, погрожував, ображав, тобто вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру, внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

16 липня 2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

У подальшому, будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, у період з червня 2020 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти домашнє насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 , яке виразилось у психологічному насильстві та вчиненні наступних дій.

Так, 07 квітня 2021 року ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_6 , з якою перебуває у сімейних відносинах, під час якої, кричав на неї, виражався нецензурною лайкою, погрожував, внаслідок чого, було викликано працівників поліції.

20 травня 2021 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Вказані дії з боку ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_6 змусили звернутись до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, та звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до інформаційної довідки вказаного Центру № 42/674 від 09.07.2021 року, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період співпраці спостерігався знижений емоційний фон. Ситуація домашнього насильства з боку співмешканця - ОСОБА_3 суттєво вплинула на самооцінку ОСОБА_6 , тим самим, викликала знижений емоційний стан та тривожність. Ситуація домашнього насилля, а саме - фізичного та психологічного, з боку співмешканця ОСОБА_3 привела до вразливості та розгубленості, постійно відчуває безпорадність через переслідування та погрози співмешканця ОСОБА_3 . З метою подолання проблем, пов`язаних із наслідками насильства та корекції психоемоційного стану, рекомендовано в подальшому консультації психолога.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ст. 126-1 КК України визнав у повному обсязі, щиро каявся та показав, що дійсно відносно нього були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. З потерпілою ОСОБА_6 протягом останніх двох років сумісного проживання у них постійно виникали конфлікти і за цей час було викликано працівників поліції приблизно 15-20 разів, зокрема, лише протягом останнього року разів десять. Дані конфлікти у них виникали на фоні вживання алкогольних напоїв, вони сварилися, кричали, нецензурно висловлювалися. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 24.06.2021 року; інформаційної довідки Центру № 42/674 від 09.07.2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_6 , 07.07.2021 року та 09.07.2021 року звернулася до психолога центру щодо вчинення над нею домашнього насильства з боку ОСОБА_3 . ОСОБА_6 отримала дві психологічні консультації щодо мінімалізації наслідків домашнього насилля. За період співпраці у ОСОБА_6 спостерігався знижений емоційний стан та тривожність. Ситуація домашнього насилля, а саме фізичного та психологічного, привела до вразливості та розгубленості. Зі слів ОСОБА_6 , вона відчуває страх за своє життя та безпорадність через переслідування та погрози колишнього співмешканця. ОСОБА_6 . Рекомендовано продовжити психологічні консультації. Зокрема, було досліджено матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив домашнє насильство, тобто, умисне систематичне вчинення психологічного насильства відносно потерпілої ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство щодо співмешканки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема, систематично висловлювався нецензурною лайкою у бік останньої, словесно ображав, принижував та залякував, що призвело до психологічних страждань останньої, вразливості та розгубленості, безпорадності через переслідування та погрози ОСОБА_3 .

Також, відповідно до п. п. 3, 6, 8, 14, 17 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До того ж, п. 7 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб: батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відповідно до характеристик старшого ДОП Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 13.07.2021 року, ОСОБА_3 у період часу з 2015 року спільно проживав з громадянкою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 та у зв`язку із неодноразовим притягненням до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 перебуває на обліку за вчинення домашнього насильства. У співбесіді зі співмешканцями сусідніх квартир та іншими громадянами було встановлено, що за місцем мешкання ОСОБА_3 характеризується посередньо, раніше не судимий.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зокрема, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді громадських робіт.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Суддя