ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/783/21 Справа № 171/1784/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 17 серпня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольська Дніпропетровської області, який має повну середню освіту, не одруженого, не працюючого,який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

останній раз:

18 червня 2015 року вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений 12 грудня 2019 року з ДУ Синельниківська виправна колонія (№94),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

За вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2319,20 грн., на користь ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2184,05 грн. на відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за наступних обставин.
15 серпня 2020 року приблизно о 23 год. ОСОБА_7 перебував в квартирі у свого знайомого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де у вказаний час, у вказаному місці, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_7 15 серпня 2020 року о 23.10 год., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за вищевказаною адресою, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно, умисно, шляхом вільного доступу, викрав зі столу мобільний телефон марки «XIAOMI Redmi 8A Midnight Black» вартістю 2319,20 грн., що належить ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_7 вийшов з квартири, тим самим обернувши викрадене майно на свою користь, чим завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_8 на вищевказану суму.

Крім того, ОСОБА_7 5 вересня 2020 року приблизно о 16.30 год. перебував в квартирі у свого знайомого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де у вказаний час, у вказаному місці, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_7 5 вересня 2020 року о 17.00 год., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за вищевказаною адресою, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно, умисно, шляхом вільного доступу, викрав з тумбочки мобільний телефон марки «ZTE Blade A7 2019» вартістю 2184,05 грн., що належить ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_7 вийшов з квартири, тим самим обернувши викрадене майно на свою користь, чим завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 на вищевказану суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання і звільнення від нього через неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 призначити за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді арешту на строк 6 місяців. В іншій частині вирок суду просить залишити без зміни.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що без належної оцінки суду залишились тяжкість злочинів, вчинених обвинуваченим, який посягнув на одне з найцінніших соціальних благ право власності, основу стабільного функціонування правового суспільства. Вказує, що судом не враховано особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, 5 разів засуджувався, на час ухвалення вироку мав непогашені та незняті судимості, у тому числі і за злочини проти власності, покарання за які відбував і в місцях позбавлення волі. Вказує, що обвинувачений, звільнившись з місць позбавлення волі, через невеликий проміжок часу вчинив нові умисні злочини. Зазначає, що обвинувачений не працює, не має постійного джерела доходу. Вважає, що відсутня обставина, що пом`якшує покарання, щире каяття.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і у зв`язку з чим наявна невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суди при призначенні покарання мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Під час апеляційного провадження суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинуваченого і його перевиховання без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_7 злочинів, а також ті обставини, що обвинувачений раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Крім того, суд врахував і обставину, яка, на його думку, пом`якшує покарання, зокрема, щире каяття, а також обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив злочинів.

Разом з тим, суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу обвинуваченого, є формальним і фактично не враховує характер вчинених обвинуваченим злочинів, які відносяться до категорії нетяжких, способу та характеру їх вчинення, їх суспільної небезпеки та особи обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався, у тому числі і за вчинення корисливих злочинів, звільнявся умовно-достроково та з іспитовим строком, проте через невеликий проміжок часу вчиняв нові злочини.

Зокрема, звільнившись з місць позбавлення волі в грудні 2019 року після відбуття покарання за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року ОСОБА_7 до нормального життя не повернувся, не працевлаштувався, суспільно корисною працею не займався і вже 15 серпня 2020 року вчинив два умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, тобто знову продовжив свою злочинність діяльність

При цьому суд першої інстанції не достатньою мірою врахував те, що ОСОБА_7 не працює, не має інших легальних джерел доходу, що свідчить про реальну можливість вчинення останнім нових злочинів.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є необгрунтованим і невмотивованим.

Зважаючи на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не одружений, не працює, не має інших легальних джерел доходу.

Апеляційним судом встановлено обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, та визнано обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання, рецидив злочинів.

У зв`язку із зазначеним апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту.

Апеляційний суд приходить до висновку, що саме таке покарання ОСОБА_7 є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2020 рокущодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4