Справа № 215/3444/20
УХВАЛА

01 листопада 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000394 відносно ОСОБА_5 , 1987 р.н., за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 щодо незаконного придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, вчиненого повторно.

У судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому , посилаючись на продовження існування визначених раніше ризиків, з огляду на необхідність завершення судового розгляду, негативні характеризуючи данні щодо особи обвинуваченого, наявність судимості, тяжкість і корисливий характер злочину, відсутність міцних соціальних зв`язків і джерела доходу, з метою недопущення вчинення нового злочину, впливу на свідків і ухилення від суду.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо клопотання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт через наявність до затримання неофіційної роботи та відсутність наміру ухилятись від суду.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора, посилається на відсутність ризиків та доказів причетності обвинуваченого до злочину.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Також при вирішенні клопотання прокурора суд враховує практику ЄСПЛ, згідно якої наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин ("Selcuk проти Туреччини" № 21768/02 від 10.01.2006 р.), а також суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів («Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. )
Так, на даний час ОСОБА_5 , як і раніше, обвинувачується у скоєнні корисливого тяжкого злочину, не працює і не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово судимий, тому наявний ризик вчинення ним нового злочину з метою відшукання коштів для прожиття. Водночас, за даний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, ОСОБА_5 неодружений і міцних соціальних звязків не має, судимий до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, що в сукупності свідчить про ризик ухилитися від явки до суду і перешкоджати кримінальному провадження іншим чином з метою уникнення від можливого суворого покарання.
Отже, на думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися та є актуальними , тому суд вважає, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Доводи сторони захисту суд не може взяти до уваги, оскільки вони не спростовують вказані обставини та оцінка достатності і допустимості доказів надається судом за результатами судового розгляду справи.
Враховуючи наведені вище обставини в своїй сукупності, інтереси правосуддя, зокрема необхідність допиту обвинуваченого, за результатами чого може виникнути необхідність у повторному допиті свідків , та зважаючи на значні вимоги публічного інтересу до даної справи, які з урахуванням презумпції невинуватості виправдовують відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів в порядку ст.331 КПК України.
Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 30 грудня 2021 року включно, з можливістю внесення застави та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків згідно ухвали Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 17.03.2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п"яти днів з моменту проголошення.

СУДДЯ