ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/3147/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 627/83/21 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого- ОСОБА_1 ,
суддів- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря- ОСОБА_5 ,
захисників- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 20.09.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках об`єднаних кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0002148 від 10.09.2018 та за № 0000575 від 07.02.2020, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частиною 2 статті 189, частиною 1 статті 345, статтею 348 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частиною 2 статті 189, частинами 1, 2 статті 345, статтею 348 КК України, -

встановила:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 20.09.2021 клопотання прокурора задоволено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 18 листопада 2021 року включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, невмотивованість та необґрунтованість оскаржуваної ухвали з огляду на те, що суддя, задовольняючи клопотання прокурора, допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме частини 1 статті 94, частини 1 статті 194, частини 1 статті 196, частини 3 статті 370 КПК України, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зокрема, зазначає, що в ході судового розгляду клопотання прокурора суддею не досліджено будь-які докази, якими обґрунтовано клопотання прокурора, оскільки прокурором не надано жодного доказу, на які він послався в клопотанні. Також без належного мотивування судом відмовлено в клопотанні захисника про долучення доказів, їх дослідження та визнання недопустимими. Вважає, що звинувачення ОСОБА_8 ґрунтуються на вочевидь недопустимих доказах.
Захисником обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 також подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звільнити обвинувачених з-під варти у залі суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на необґрунтованість оскаржуваної ухвали, порушення норм кримінального процесуального законодавства при її постановленні.
Зокрема, зазначає, що обвинуваченим не вручено разом з клопотанням про продовження строку тримання під вартою копії матеріалів, якими обґрунтовується клопотання та підтверджується наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, не надано таких матеріалів і суду.
Також зауважує, що суддя першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не перевірила наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Вважає, що прокурором не доведено, що застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, наприклад, цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України.
Крім того, зазначає, що обидва обвинувачених мають постійне місце проживання, міцні родинні та соціальні зв`язки, є громадськими діячами, до їх затримання вели активну громадську діяльність щодо боротьби проти незаконної торгівлі наркотиками та незаконної вирубки лісу, не намагались переховуватися від правоохоронних органів, самостійно викликали поліцію, до затримання активно намагались співпрацювати як з поліцією, так і з керівництвом місцевого СБУ. А також захисник посилається на те, що на цей час відсутні об`єктивні та достовірні відомості, що обвинувачені намагались або будуть намагатися в майбутньому переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, експертів, спеціалістів, вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжувати кримінальне правопорушення, у якому вони обвинувачуються.
Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовились.
Прокурор, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, засобами електронної пошти надав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Враховуючи стислі строки, регламентовані частиною 3 статті 422-1 КПК України, колегія судів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі обвинувачених та прокурора, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, так як відповідно до положень частини 4 статті 422-1 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд, оцінюючи в сукупності обставини, які визначені статтею 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі, особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти авторитету органів державної влади, за яке передбачене законом покарання до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі; вік та стан здоров`я обвинувачених, які тяжких захворювань чи інвалідності не мають; дані про особу обвинувачених та їх репутацію, які раніше не судимі, мають постійне місце проживання, офіційне джерело доходу, наявністю в обвинуваченого ОСОБА_8 родини та чотирьох неповнолітніх дітей, враховуючи, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті177 КПК України, та дійшов висновку про те, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків, попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні. При цьому, суд, враховуючи складність кримінального провадження, обсяг та специфіку процесуальних дій, кількість обвинувачених, потерпілих та свідків по вказаному кримінальному провадженню, вважав, що на даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинувачених, такими, що виходять за рамки розумних. Крім того, відповідно до положень пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України суд не визначав обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заставу, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, з огляду на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, можуть вдатися до відповідних дій.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кількох кримінальних правопорушень. Зокрема, їм інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 348 КК України, яке є особливо тяжким злочином у сфері злочинів проти авторитету органів державної влади, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічного позбавлення волі. Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та можуть спонукати останніх до переховування від органу досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час розгляду судом першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ще не розпочався судовий розгляд, потерпілі та свідки обвинувачення не допитані, що не виключає можливості обвинувачених їх схилити до зміни раніше наданих показів.

Крім того враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин об`єднаних кримінальних проваджень та тієї обставини, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, проти громадського порядку та моральності, а також проти авторитету органів державної влади, на думку колегії суддів у цих об`єднаних кримінальних провадженнях наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченим, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого їм обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційних скарг ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та фактичних обставин об`єднаних кримінальних проваджень.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, наявних у об`єднаних кримінальних провадженнях та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Об`єктивність існування зазначених ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не приймає доводи апеляційних скарг щодо відсутності або втрати актуальності ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених за умови застосування до них запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку з наявністю у їх підзахисних стійких соціальних зав`язків, неповнолітніх дітей, позитивних характеристик обвинувачених, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ці доводи були враховані судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Доводи сторони захисту щодо невідповідності клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вимогам статей 184, 199 КПК України, були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана відповідна оцінка, з якою погоджується й апеляційний суд.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 містить вимогу про дослідження письмових доказів та визнання їх недопустимими. Вказана вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 85, 86, 89, 184, 199 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в стадії, коли кримінальне провадження розглядається судом першої інстанції по суті, питання обґрунтованості обвинувачення особи у чиненні кримінального правопорушення і вивчення відповідних доказів в кримінальному провадженні з метою надання їм оцінки, до ухвалення судового рішення по суті, є неправильним, оскільки не відповідає положенням КПК України.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 20.09.2021 за доводами апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не зможе забезпечити виконання ними процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 199, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 20.09.2021 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: