Справа № 487/6449/21
Провадження № 1-кс/487/5259/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 06.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001197, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 06.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001197, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України без можливості внесення застави.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Враховуючи наведене, існує ризик, що ОСОБА_5 перебуваючи на свободі, усвідомлюючи можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявні ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України. В обґрунтування п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: підозрюваному ОСОБА_5 відомі анкетні дані учасників кримінального провадження, що дає можливість підозрюваному зустрітись із вказаними особами поза межами кримінального процесуального судочинства та психологічним чином, умовлянням або погрозами змушувати їх змінити свої покази. В обґрунтування п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 не маючи постійного джерела доходу, продовжить свою злочинну діяльність, оскільки ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, постійного офіційного джерела доходів не має, враховуючи обставини та характер скоєння вказаного кримінального правопорушення, дають підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність та скоїти нове кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та наявність вищевказаних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної поведінки ОСОБА_5 щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дасть можливості запобігти вищезазначеним ризикам. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не є можливим у зв`язку з відсутністю у підозрюваного міцних соціальних зв`язків з особами, що заслуговують довіру та можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на неї обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування та суду. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає підозрюваному вчинити інше кримінальне правопорушення, та переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є можливим у зв`язку із відсутністю житла в м. Миколаєві та можливістю останнього через мобільний зв`язок, інші засоби зв`язку, в тому числі соціальні мережі, впливати на учасників кримінального провадження. Вік, стан здоров`я та сімейний стан підозрюваного ОСОБА_5 не перешкоджають його утриманню в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.
Захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечували у зв`язку із недоведеністю ризиків, зазначених у клопотанні, та недоведеністю неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0001194 від 06.09.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.09.2021 приблизно о 20 годині 40 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , знаходилися неподалік будинку АДРЕСА_1 , де в цей час побачили словесний конфлікт, який відбувався між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
З метою врегулювання вказаного конфлікту ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_9 та вступив з ним у словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_9 ігноруючи зауваження ОСОБА_5 намагався наносити йому удари. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний протиправний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар лівою рукою в область обличчя. У подальшому ОСОБА_5 почав відходити у напрямку будинку АДРЕСА_1 , а потерпілий ОСОБА_9 в свою чергу почав наздоганяти його.
ОСОБА_5 побачивши що потерпілий ОСОБА_9 , наздогнав його та намагається завдати йому удари ногами, наніс останньому один удар лівою рукою в область обличчя, від якого ОСОБА_9 впав на землю. В результаті отриманих ударів у ОСОБА_9 утворилися тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, внутрішньочеревного крововиливу, забою речовини головного мозку із послідуючим розвитком набряку та набухання речовини головного мозку, які відповідно до наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Після спричинення тілесних ушкоджень, потерпілого ОСОБА_9 госпіталізовано до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги, де останній о 19:20 годині 05.09.2021 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
08.09.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 121 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема, дані: електронного рапортук чергової частини Миколаївського РУП; протоколу огляду місця події від 05.09.2021; протоколу огляду місця події від 06.09.2021; протоколів допиту свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 ; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 .
Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.
При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).
Згідно ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 2 ст. 121 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.
Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та, враховуючи дані про особу підозрюваного, обставини та характер скоєння вказаного кримінального правопорушення, може скоїти нове кримінальне правопорушення у разі не застосування відповідних обмежень.
Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення; в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання від семи до десяти років. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1995 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 неодружений, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні дитину 2019 року народження; має постійне місце мешкання за яким проживає з цивільною дружиною та дитиною. ОСОБА_5 має базову середню освіту, офіційно не працевлаштований. ОСОБА_5 20.02.2013 року був засуджений Генічеським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 297, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 до 7 років 6 місяців позбавлення волі; наразі на розгляді в Заводському районному суді міста Миколаєва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000633 від 14.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з урахуванням дати затримання та повідомлення про підозру, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.
Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства до потерпілого, який в подальшому помер, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави.
Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» без можливості внесення застави строком до 06.11.2021 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Повний текст ухвали оголошено 10.09.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1