УХВАЛА

05 жовтня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненнській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-

в с т а н о в и в :

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0000296 від 28.09.2021, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307, КК України, звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області із вказаним клопотанням.
В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_5 , будучи засудженим 18.01.2018 Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України, та з 28.01.2020 відбуваючи покарання в Державній установі «Городоцький виправний центр (№ 131)», що по вул. Барона Штейнгеля, 92А в с. Городок Рівненського району Рівненської області, діючи за попередньою змовою групою осіб із засудженими, які також відбувають покарання у вказаному виправному центрі, - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також жителем м. Рівне - ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту, а також незаконний збут та передачу наркотичного засобу канабіс, який відповідно до списку 1 таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15 лютого 1995 року, порушуючи вимоги Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03 червня 2009 року, порушуючи порядок, встановлений ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», умисно, з корисливою метою, вчинили незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту, а також незаконну передачу наркотичного засобу канабіс, обіг якого заборонено, масою 9,415 гр. у місця позбавлення волі за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , відбуваючи покарання в Державній установі «Городоцький виправний центр (№ 131)», що знаходиться по вул. Барона Штейнгеля, 92А в с. Городок Рівненського району Рівненської області, 10.08.2020 надав вказівку засудженому ОСОБА_7 забезпечити надходження особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, обіг якого заборонено, на територію ДУ «Городоцький виправний центр (№ 131)», для подальшого збуту, котрий в свою чергу, передав вказівку ОСОБА_6 щодо забезпечення надходження на територію виправного центру вказаного наркотичного засобу жителю м. Рівне ОСОБА_8 .

Для реалізації вказаної мети, 11.08.2020 близько 09 год. 10 хв. ОСОБА_6 здійснив переказ грошових коштів з банківської картки, якою користується - АТ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , в розмірі 1 550 гривень на вказаний ОСОБА_8 номер банківської картки № НОМЕР_2 АТ «Приватбанк» для придбання останнім вказаного наркотичного засобу та оплати його вартості, про що, ОСОБА_7 , за вказівкою ОСОБА_6 , близько 09 год. 11 хв. повідомив ОСОБА_8 за допомогою мобільного зв`язку, після чого, за допомогою смс-повідомлення надіслав останньому абонентський номер « НОМЕР_3 », яким користується засуджений ОСОБА_5 , котрий 11.08.2020 був залучений до виконання робіт на контрагентському об`єкті «Ритуальні послуги» в с. Карпилівка Рівненського району та якому ОСОБА_9 повинен передати пакунок із наркотичним засобом канабіс.

На виконання отриманих вказівок ОСОБА_8 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою 9,415 г, упакував його до обумовленого пакунку, обмотавши липкою стрічкою («скотчем») та зберігав при собі з метою передачі в місця позбавлення волі.

В подальшому, 11.08.2020 близько 10 год. 40 хв., ОСОБА_8 перевіз вищевказаний пакунок з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, масою 9,415 г до с. Карпилівка Рівненського району, де збув, шляхом передачі в руки, засудженому ОСОБА_5 , який зберігав його при собі з метою передачі в місця позбавлення волі.

Надалі, близько 15 год. 00 хв. 11.08.2020 ОСОБА_5 у природній порожнині власного тіла (анальному отворі) переніс вказаний наркотичний засіб канабіс, масою 9,415 г на контрольно-пропускний пункт ДУ «Городоцький виправний центр (№ 131)», де його було виявлено працівниками вказаної установи в ході проведення повного обшуку з роздяганням.

28 вересня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК Укорїни.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується сукупністю зібраних по даному кримінальному провадженні доказів, а саме: показаннями свідків, речовими доказами, висновками експертів, інформацією про з`єднання абонентів мобільного зв`язку, інформацією про рух грошових коштів отриманою в АТ КБ «Приватбанк». а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Покликаючись на викладені обставини, а також на наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові умисні кримінальні правопорушення, а тому слідчий вказує на необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування інших запобіжних заходів не зможе забезпечити дотримання ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків, своєчасного проведення слідчих дій та контролю за місцем перебування підозрюваного.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали за викладених у ньому обставин.
Підозрюваний просив обрати міру запобіжного заходу у виді особистого зобов"язання, так як має постійне місце проживання, роботи, а також має на своєму утриманні вагітну дружину. Крім того немає наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення, також не буде перешкоджати встановленню істини по справі та впливати на свідків, зацікавлений у об"єктивному розслідування даної справи, щиро кається у вчиненому.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
За клопотанням учасникв судового розгляду, фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінальному провадженні №0000296 від 28.09.2021, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307, КК України.
28 вересня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК Укорїни.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, вказані в ст.178 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При обранні виду запобіжного заходу суди враховують вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного увязнення.
Натомість, протягом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою прокурором не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Так, суд приходить до переконання, що є всі підстави для застосування, у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
П.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України», береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти (7). При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (21, с.98). Справа ЄСПЧ «Пунцельт проти Чехії».
Твердження слідчого та прокурора про існування ризиків, визначених у п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України жодними обгрунтованими та належними доказами не підтверджено.
Таким чином, характеризуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання, роботи, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки, має на своєму утриманні вагітну дружину, повністю визнаю свою вину та щиро розкаюється, співпрацює з органом досудового розслідування, а тому на даний час немає підстав стверджувати, про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України на запобігання, яким спрямоване застосування запобіжного заходу тримання під вартою. Також підозрюваний займався до даної події суспільно-корисною працею та повністю забезпечував свою сім`ю, нових злочинів не вчиняв. Крім того, на даний момент всі слідчі та розшукові (процесуальні) дії по кримінальному провадженню виконані.
Згідно з положенням Конвенції про захист прав людини, а також загальної спрямованості реформи кримінального судочинства на гуманізацію й підвищення гарантій захисту прав особи, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя приходить до переконання про обрання підозрюваному ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Суд приходить до переконання, що саме цей вид запобіжного заходу забезпечить покладені на нього обов"язки і мету досягнення саме вказаного запобіжного заходу.
Саме така вказана правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 по справі "Харченко проти України", де вказано, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу обов"язково має бути розглянута можливість застосування інших ( альтернативних) запобіжних заходів.
Крім того, суд приходить до переконання про розумність підозри і вважає, що "розумність підозри, на якій грунтується арешт, складає суттєву частину гарантій від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо, вчинила злочин". "Для розумної підозри у значенні статті 5 параграфу 1 (с) потрібно, щоб можна було розумно вважати, що зазначені обставини охоплюються однією із статей Кримінального Кодексу які визначають злочинну поведінку".
Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 , п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 ).
Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.
За таких умов, з точки зору достатності та взаємозв`язку обставин справи слід зазначити, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.
Відповідно до ст. 179 КПК України: особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу; підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду - прокурор.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 179, 181, 193-194, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання - відмовити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов"язання в межах строку досудового розслідування, тобто до 28.11.2020.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов"язання передати на виконання до СУ ГУНП в Рівненській області.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обовязки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду, повідомляти слідчого про зміну свого місця проживання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1