ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000007 від 05.07.2020 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрілецький Кут, Кіцманського району Чернівецької області, українця за національністю, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційних скарг і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 червня 2021 року потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Цим вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та

ЄУНСС №718/187/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Провадження №11-кп/822/326/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст. 296 КК України
призначено покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки 6 (шість) місяців, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки. Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи ;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь держави, витрати на залучення експертів Чернівецького НДЕКЦ МВС України, у зв`язку із проведенням експертиз: комплексної балістичної судової експертизи №1588-К/784-Х від 28.09.2020 вартістю 1634 грн. 50коп.; судової авто товарознавчої експертизи №16-АТ від 21.09.2020 вартістю 1634 грн. 50 коп., а всього на загальну суму 3269 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 1-м відділом ЧМВ УМВС України в Чернівецькій області 08.09.2003 року 18020 ( вісімнадцять тисяч двадцять) грн. 91 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційних вимог.

Потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось в безпідставному застосуванні положень ст. 75 КК України.

Зазначає, що прийнявши рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд лише формально вказав, однак фактично не врахував, що ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі від 3 до 7років.

При цьому обставин, що пом`якшують покарання, судом взагалі встановлено не було, а навпаки було доведено, що ОСОБА_6 не вчинив жодних дій щодо відшкодування завданої йому шкоди, а вину визнав лише частково.

За таких обставин вважає, що зазначені обставини, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 після скоєння злочину належних висновків не зробив, вини не визнав, завдані збитки не відшкодував, вказують на підвищену суспільну небезпечність його особи та необхідність призначення йому реальної міри покарання у виді позбавлення волі.

Стверджує, що при наведених обставинах, судом при призначенні покарання ОСОБА_6 безпідставно застосовано вимоги ст. 75 КК України та призначено надто м`яке покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість та таким, що призначене із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, вказує на те, що задовольнивши частково цивільний позов, суд не взяв до уваги той факт, що на момент ухвалення вироку йому не було відшкодовано ні матеріальних, ні моральних збитків.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в своїй апеляційній скарзі не погоджується з вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 червня 2021 року в частині правової кваліфікації його дій за ч.4 ст. 296 КК України.

Вказує на те, що об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій і полягає в дотриманні установлених правил співжиття.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства, бажання протиставити себе оточуючим, показати свою зверхність, виразивши явну неповагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зазначає, що конфлікт із ОСОБА_8 стався по двох причинах: перша, це перебування останнього і його супутниці в оголеному стані біля автомобіля, це побачила малолітня дитина, саме з-за цього він сказав водію і його супутниці, що це не готель і не годиться так себе поводити, бути оголеними здійснювати свої природні потреби неподалік житлових будинків мешканців села, а також не годиться викидати сміття на галявині, де знаходився потерпілий і його супутниця, тому що потім, їм, жителям цієї місцевості приходиться прибирати цю територію, щоб не було сміття й іншого непотребу, щоб їх діти, онуки не знаходили там шприци чи пляшки від напоїв.

Вважає, що в суді першої інстанції не знайшло підтвердження обвинувачення, що він скоїв хуліганство по причині грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, до норм поведінки встановлених в суспільстві.

Застосування пістолета та постріли з нього по автомобілю потерпілого не можуть кваліфікуватися ч.4 ст. 296 КК України, такі дії не пов`язані із заподіянням тілесних ушкоджень, саме тому при розгляді цивільного позову ОСОБА_8 в кримінальному провадженні наголошувалося, що матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана, проте як цивільний відповідач, він визнав позовні вимоги в сумі 18020 грн., а тому не оскаржує вирок в цій частині.

Щодо стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 20000 грн., то в цій частині він з вироком не згідний, так як визнавав суму 5000 грн., і саме в такому розмірі й слід було задовольнити позовні вимоги цивільного позивача щодо стягнення моральної шкоди.

Вважає, що його дії щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень підлягали кваліфікації за ч.2 ст. 125 КК України, оскільки в процесі судового слідства було встановлено, що між ними дійсно була бійка, але ця бійка відбувалася вже після закінчення конфлікту, а тому подальші події між ним та потерпілим не правильно кваліфіковано за ч.4 ст. 296 КК України, ці події були пов`язані із неприязними стосунками у зв`язку з тим, що він двома пострілами пошкодив автомобіль потерпілого ОСОБА_8 ..

Прокурор, в своєму запереченні на апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 вказав, що доводи та вимоги викладені в апеляційних скаргах учасників кримінального провадження є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_6 своєї вини, винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 України, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, повністю доведена показаннями самого обвинуваченого, який визнав вину частково, потерпілого, свідків, які безпосередніми очевидцями події від початку до кінця не були, однак кожен з них в суді виклав своє бачення події, в конкретний проміжок часу, а в сукупності наведене дало підстави суду встановити істину у справі.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

04.07.2020 р. близько 19:00 ОСОБА_6 , перебуваючи на території домогосподарства, в якому проживає, розташованому за адресом: АДРЕСА_1 , помітив, що неподалік знаходиться автомобіль марки «Subaru Forester», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , біля якого перебувала оголена невстановлена слідством особа жіночої статі.

ОСОБА_6 , маючи при собі пневматичний пістолет «SAS MAKAROVse» калібру 4,5 мм/. НОМЕР_4 , підійшовши до вказаного автомобіля, з надуманих причин, грубо порушуючи громадський порядок - системи правових відносин, що гарантують забезпечення дотримання конституційних прав особи, захист життя, здоров`я, честі, гідності та майна при знаходженні громадян у громадських місцях, діючи з особливою зухвалістю, дістав із кишені вказаний пневматичний пістолет та здійснив 6 пострілів, з них 2-а у вітрове скло автомобіля, 2-а по передньому бампері автомобіля, 1-н в кришку багажника, 1-н в скло правих передніх дверцят.

Намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , володілець вказаного автомобіля, вийшовши із салону, отримав декілька ударів кулаками рук ОСОБА_6 по різним частинам тіла та 1-н удар руків`ям пістолета по потилиці голови.

В подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 здійснив ще 3 постріли, з них 1-н у ліву частину обличчя під оком, 1-н у ділянку лівої скроні, 1-н у ліву частину грудної клітини. ОСОБА_11 сховався в салоні автомобіля та здійснив виїзд з місця події.

Згідно висновку судово-медичного експерта Кіцманського МРВ ЧОБСМЕ №114-Е від 15.07.2020 р., ОСОБА_11 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні швидкої медичної допомоги м. Чернівці з 05.07.2020 р. по 06.07.2020 р. з діагнозом: струс головного мозку, поверхневі рани лівої щоки, скроні, шиї, грудної клітки зліва, навколо вушної ділянки. При огляді виявлений синець в ділянці лівого плеча.

Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, внаслідок нанесення потерпілому ударів руками та ногами сторонніми особами по різних частинах тіла в стоячому та лежачому положеннях, а також рукояткою пістолета, а також зарядами отриманих при пострілах з травматичного пістолета, можуть відповідати терміну на 04.07.2020 р. і відносяться: синець - до легких тілесних ушкоджень; вогнепальні рани та струс головного мозку - до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Кількість отриманих ушкоджень при пострілах з пістолета не менше п`яти, кількість ушкоджень спричинених твердими тупими предметами - не менше двох. Вище описані тілесні ушкодження не характерні для само спричинення власноруч потерпілим, а також для самовільного падіння потерпілого з висоти власного зросту з послідуючим ударянням об ґрунтову поверхню землі.

Згідно висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України №1588-К/784-Х від 28.09.2020 р. - наданий на дослідження пістолет до категорії вогнепальної зброї не відноситься - являться пневматичним газобалонним пістолетом «SAS MAKAROVse» калібру 4,5 мм/. НОМЕР_4 , заводський номер пістолета НОМЕР_5 , тайванського виробництва.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Потерпілий ОСОБА_8 та в його інтересах представник ОСОБА_9 , просили вирок районного суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі. Поданий цивільний позов в частині моральної шкоди в сумі 80 000 грн. задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 , просили перекваліфікувати дії з ч.4 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті без позбавлення або обмеження волі, а також зменшити суму завданої моральної шкоди до 5000 грн..

Прокурор, в судовому засіданні апеляційної інстанції просила апеляційні скарги учасників кримінального провадження, потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду при прийнятті рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг учасників провадження, міркування сторін кримінального провадження з приводу доводів наведених в скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши аргументи апеляційних вимог, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.4 ст. 296 КК України і висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що викладено та наведено докладні мотиви в судовому рішенні.

Всупереч тверджень обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому діянні є цілком обґрунтованими, спростовується матеріалами кримінального провадження та доказами наведеними у вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів. Суд у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, зазначив джерело доказу, фактичні дані, що стосуються обставин кримінального провадження, а також зазначив, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дав з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності, а висновки суду, викладені у вироку, виключають сумніви в їх достовірності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено даних стосовно того, що під час збирання (формування) та процесуального закріплення покладених в основу прийнятого судового рішення доказів було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які б давали апеляційному суду підстави для визнання їх недопустимими.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 щодо заперечення доведення його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296 КК України, оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Судом було вичерпано всі можливості для отримання доказів, які мали значення для встановлення обставин в даному кримінальному провадженні та прийнято обґрунтоване рішення.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 296 КК України, доведена показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , як в суді першої, так і апеляційної інстанції, який визнав свою вину частково, а саме в здійсненні пострілів по автомобілю і нанесенні потерпілому легких тілесних ушкоджень, при цьому заперечуючи вчинення хуліганства, потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які безпосередніми очевидцями події від початку до кінця не були, однак кожен з них в суді виклав своє бачення події, в конкретний проміжок часу, а в сукупності дане дало суду підстави для встановлення істини в справі.

З показів обвинуваченого ОСОБА_6 , вбачається, що останній зробив зауваження потерпілому ОСОБА_8 , однак цим самим він не обмежився та не уник конфлікту.

Зокрема, в апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свої покази надані в суді першої інстанції та вказав, що свою вину у вчиненому визнає частково. При цьому пояснив, що того дня з внуком гуляв біля річки Прут, коли помітили автомобіль, біля якого була гола жінка. Він швидко завів внука додому та повернувся, щоб зробити знімки та відеозйомку події. Він причаївся та став спостерігати, бачив, як оголена жінка викинула сміття декілька використаних салфеток, його це неабияк обурило, адже він бореться за чисте довкілля. Він підійшов до ОСОБА_8 та попросив позабирати сміття, на його зауваження не відреагували. Покликав свого брата і в цей момент автомобіль різко рушив з місця, брат ледве встиг відскочити. Автомобіль під керуванням ОСОБА_8 розпочав рух заднім ходом і він попередив, що застосовуватиме зброю, якщо його вимога не буде виконана. Автомобіль продовжував виїжджати, а тому він вистрілив із пневматичної зброї ззаду в бокове пасажирське скло, ліве водійське дзеркало. При цьому машина зупинилась, вийшов ОСОБА_8 та став кричати, що ми робимо, чому пошкоджуємо його авто. Він з потерпілим зійшлись в боротьбі, наносили один одному удари кулаками. Від ОСОБА_8 було чути запах алкоголю.

Запевняв, що в ОСОБА_8 не стріляв, а лише в машину, однак під час бійки зачепив ділянку обличчя та грудної клітини потерпілого напульсником, який носить на обох руках, та які могли залишити на тілі останнього тілесні ушкодження. Наголосив, що хуліганства не вчиняв, а завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив свої покази надані в районному суді, при цьому зазначив, що того дня приїхав з дівчиною на відпочинок до річки Прут в с. Срілецький Кут. Зупинив авто далеко від житлових будинків. Перебуваючи в автомобілі, він почув як повз машину проходив чоловік та викрикував агресивні виголоси. Згодом, ОСОБА_6 повернувся із братом ОСОБА_15 та зі зброєю. Чоловіки почали йому погрожувати і він вирішив покинути місце події та розпочав рух заднім ходом. Однак, вони почали перешкоджати його виїзду та перекрили дорогу колодою. При цьому він почув удари по машині з обох сторін, як згодом зрозумів, що це були постріли по машині. На це він вийшов з авто і одразу ОСОБА_6 вистрілив йому впритул в обличчя, одна куля потрапила в щоку, друга в вухо, а третя в грудну клітку. Обвинувачений ОСОБА_6 , також вистрілив в переднє пасажирське вікно, яке розсипалось, а всього пролунало понад 10 вистрілів. Обоє братів накинулись на нього, почали бити рукояткою пістолета по голові, тілу, з криками та лайкою. Брат ОСОБА_15 тримав його, а ОСОБА_6 бив по всім частинам тіла. Йому вдалось вирватись та сісти в автомобіль. Коли від`їхав, висадив дівчину, а сам повідомив охорону «Тигр» та поліцію і залишився чекати їх приїзду. Потім приїхала швидка допомога та надала йому першу медичну допомогу. Пам`ятає, що він знепритомнів та у нього був струс мозку.

Автомобіль зазнав механічних ушкоджень, а саме: пошкоджена кришка багажника, обидва бампера, лобове скло, пасажирське скло вщент розбите.

Згідно висновку судово-медичного експерта Кіцманського МРВ ЧОБСМЕ №114-Е від 15.07.2020 р., ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні швидкої медичної допомоги м. Чернівці з 05.07.2020 р. по 06.07.2020 р. з діагнозом: струс головного мозку, поверхневі рани лівої щоки, скроні, шиї, грудної клітки зліва, навколо вушної ділянки. При огляді виявлений синець в ділянці лівого плеча.

Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, внаслідок нанесення потерпілому ударів руками та ногами сторонніми особами по різних частинах тіла в стоячому та лежачому положеннях, а також рукояткою пістолета, а також зарядами отриманих при пострілах з травматичного пістолета, можуть відповідати терміну на 04.07.2020 р. і відносяться: синець - до легких тілесних ушкоджень; вогнепальні рани та струс головного мозку - до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Кількість отриманих ушкоджень при пострілах з пістолета не менше п`яти, кількість ушкоджень спричинених твердими тупими предметами - не менше двох. Вище описані тілесні ушкодження не характерні для само спричинення власноруч потерпілим, а також для самовільного падіння потерпілого з висоти власного зросту з послідуючим ударянням об ґрунтову поверхню землі.

Згідно даних висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України № 1588-К/784-Х від 28.09.2020 - наданий на дослідження пістолет до категорії вогнепальної зброї не відноситься - являться пневматичним газобалонним пістолетом «SAS MAKAROVse» калібру 4,5 мм/. НОМЕР_4 , заводський номер пістолета НОМЕР_5 , тайванського виробництва. В каналі ствола наданого на дослідження пістолета «SAS MAKAROVse» слідів продуктів пострілу не виявлено.

Отже, наведені вище доводи є належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що доводить винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Що стосується тверджень ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , щодо наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, то вони не заслуговують на увагу колегії суддів та спростовуються наступним.

Також не заслуговують на увагу суду, твердження обвинуваченого про те, що він керувався тільки думками про чисте довкілля навколо місця свого проживання та не бажав порушувати громадський порядок.

Так, частина 2 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

З об`єктивної сторони злочин характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Так, згідно висновку судово-медичного експерта, у потерпілого ОСОБА_8 було виявлено декілька тілесних ушкоджень, серед яких синець - відноситься до легких тілесних ушкоджень; вогнепальні рани та струс головного мозку - відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Однак, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли від дії твердих тупих предметів, внаслідок нанесення потерпілому ударів руками та ногами сторонніми особами по різних частинах тіла в стоячому та лежачому положеннях, а також рукояткою пістолета та зарядами отриманих при пострілах з травматичного пістолета.

Крім того, підсудний та потерпілий раніше не були знайомі і конфлікт виник з-за неправомірної поведінки потерпілого Судьїна, який відреагував на правомірне зауваження ОСОБА_6 у грубій відмовній формі.

За таких обставин, дії ОСОБА_6 аж ніяк не можуть кваліфікуватися за ч.2 ст. 125 КК України, оскільки ним, окрім вищевикладеного, було застосовано знаряддя для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 ..

Отже, на думку апеляційного суду дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 296 КК України, оскільки кваліфікуючою ознакою вказаного злочину є хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що, як визначив Верховний Суд України у п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 року - дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства і а супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Пунктом 5 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ встановлено, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, та ін..

Згідно п.9 цієї ж Постанови, вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4 ст. 296 КК), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

З показів обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що останній не заперечував застосування зброї під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , однак стверджував, що не стріляв в останнього, проте потерпілий вказував про те, що ОСОБА_6 вистрілив йому впритул до обличчя, а саме одна куля потрапила в щоку, друга в вухо, а третя в грудну клітку. За таких обставин, колегія суддів переконана, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 296 КК України, а пред`явлене обвинувачення за вказаною статтею є доведеним.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду України від 04.10.2012 року: хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

В даному кримінальному провадженні, як встановлено районним та апеляційним судом стали об`єктивні дані (обставини), які були досліджені в судовому засіданні, зокрема відсутність особистої неприязні між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 напередодні злочину, ініціювання сварки обвинуваченим із використанням нікчемної причини, громадське місце, в якому відбувалась подія, активний характер дій ОСОБА_6 , використання пневматичного пістолета, травмування потерпілого із нього, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали.

Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок. Хуліганські дії можуть бути вчинені в будь-якому місці, частіше це відбувається у парках, на вулицях, у кінотеатрах, магазинах та інших громадських місцях. Як правило, такі дії вчиняються у присутності потерпілих та інших осіб. Однак публічність не є обов`язковою ознакою хуліганства. Воно може бути вчинене у квартирі, на безлюдній вулиці тощо.

Аналіз ознак хуліганства дає підставу для висновку, що такі насильницькі дії, як побої, мордування, спричинення різних за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, а також умисне знищення чи пошкодження майна характеризують особливу зухвалість.

В сукупності та взаємозв`язку показання ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та свідків, в поєднанні з матеріалами кримінального провадження, спростовують твердження обвинуваченого про те, що в потерпілого він не стріляв із пневматичного пістолета, про те, що хуліганського мотиву в його діях не було та про неправильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.296 КК України.

З огляду на встановлені судом обставини кримінального провадження, протиправні дії обвинуваченого тривалий час не припинялись та носили особливо зухвалий характер, про що свідчить сама поведінка обвинуваченого під час нанесення ряду тілесних ушкоджень потерпілому із застосуванням пневматичного пістолета, зокрема пострілів впритул в обличчі 2 рази, та в грудні клітину 1 раз, численних пострілів по автомобілю, перешкоджання виїзду автомобіля за допомогою колоди.

Крім того, такі дії обвинуваченого відбувалися в денний період доби, в громадському місці, недалеко від житлових будинків с. Стрілецький Кут. Сусід - свідок, перебуваючи в своєму господарстві, почув шум, крики, 2-3 постіли та пішов подивитись що відбувається, тобто мало місце порушення громадського порядку та спокою громадян. Згодом на місці події зібрались і інші односельці, що підтверджується фото світлинами при матеріалах кримінального провадження.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про наявність у діях ОСОБА_6 ознак хуліганства, вчиненого із застосуванням пневматичного пістолета, передбачених ч.4 ст. 296 КК України, а усе вище перелічене свідчить, що для обвинуваченого було очевидним грубе порушення ним громадського порядку та він мав на меті саме продемонструвати свою перевагу над потерпілим.

Що стосується доводів апелянтів в частині цивільного позову, то слід зазначити наступне.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, однак просив зменшити суму моральної шкоди до 5000 грн., в той час як потерпілий ОСОБА_8 просив збільшити суму моральної шкоди до 80 000 грн., а визначену суму матеріальної шкоди не заперечував. На думку колегії суддів, такі прохання апелянтів належним чином необґрунтовані та недоведені в апеляційних скаргах, так і в суді апеляційної інстанції.

Крім того слід зазначити, що ні обвинувачений, а ні потерпілий в своїх апеляційних скаргах не оскаржують суму матеріальної шкоди, а також станом на 02 вересня 2021 року, обвинуваченим повністю відшкодовано потерпілому суму матеріальної шкоди в розмірі 18020 грн., за таких обставин, колегія суддів керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих фактів, які ніким не заперечуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п.2 ч.2, ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у зв`язку з неправомірними діями з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_8 зазнав фізичного болю, а також сильні душевні переживання та страждання.

Так, внаслідок протиправного діяння ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні швидкої медичної допомоги м. Чернівці з 05.07.2020 р. по 06.07.2020 р. з діагнозом: струс головного мозку, поверхневі рани лівої щоки, скроні, шиї, грудної клітки зліва, навколо вушної ділянки. При огляді виявлений синець в ділянці лівого плеча. За таких обставин, потерпілому ОСОБА_8 була заподіяна моральна шкода.

З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_8 , обгрунтованих останнім отриманням легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, приниження його честі та гідності у присутності жінки з якою він був разом, та з огляду на вимоги розумності і справедливості розміру моральної шкоди, суд першої інстанції належним чином вмотивувавши своє рішення в цій частині, обґрунтовано прийшов до висновку що такі страждання потерпілого відповідають розміру у 20000 гривень.

Отже, підстав для зменшення суми моральної шкоди, як про те апелює обвинувачений ОСОБА_6 та збільшення суми моральної шкоди, як просить потерпілий ОСОБА_8 немає, оскільки визначена судом сума моральної шкоди, на думку колегії суддів, відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілого та виходить із засад розумності, виваженості й справедливості і тим доказам які надані потерпілим та зібрані досудовим слідством.

Крім того, слід зазначити, що поведінка та діяння потерпілого ОСОБА_8 в якійсь мірі є аморальною (заперечення моралі, байдуже ставлення до питань добра і зла; ігнорування принципів сумління, честі, справедливості; виправдання жорстокості, підступності, обману; проповідь розпусти), яка викликала обурення у підсудного, а потім і громади села (суспільства). Як наслідок це і було бажанням припинити подібні діяння сторонніх осіб за місцем їх проживання, в даному випадку це місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 та інших свідків події.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що інцидент було б вичерпано в момент правомірного прохання обвинуваченого ОСОБА_6 до потерпілого ОСОБА_8 прибрати за собою та покинути вказане місце, однак так не сталося через часткове небажання потерпілого вчинити ці дії.

Також, в своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді реального позбавлення волі. Однак, такі твердження потерпілого не заслуговують на увагу та жодним чином не доведені.

Згідно з вимогами ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку 2004 р.н., позитивно характеризується за місцем проживання, бере активну участь в громадському життя села.

Відсутність обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченому.

З урахуванням сукупності зазначених обставин, характеру вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який не проявляє до потерпілого ані уваги, ані співчуття, однак шкодує про наслідки та частково визнав вину, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити в межах санкції статті за якою його визнано винним, а саме у виді позбавлення волі.

На думку суду апеляційної інстанції, районним судом вірно застосовано принцип індивідуалізації покарання, при цьому враховано особу винного, його вік - 57 років, позитивну характеристику за місцем проживання, а тому обґрунтовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком та з покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, колегія судді в вважає, що застосування до обвинуваченого реальної міри покарання у вигляді позбавлення волі, як про те апелює потерпілий та яке заперечує і сам прокурор, є надто суворим в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Ухвалений відносно ОСОБА_6 вирок є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає, оскільки районний суд на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку прийшов до вірного рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що наведені доводи в апеляційних скаргах учасників кримінального провадження, не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3