Справа № 751/7319/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/158/22
Категорія - ч.2 ст.307; ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000850 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Чернігова, проживає у АДРЕСА_1 , не заміжня, освіта професійно-технічна, не працює, раніше не судима,

засуджена за:

- ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з конфіскацією майна;

- ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу її фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 9549,01 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 20 березня 2021 року, близько 11.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи на території Центрального ринку, що за адресою: м. Чернігів, вул. Ринкова, буд. 1, діючи умисно, незаконно, придбала у невстановленої під час досудового розслідування особи фрагмент латексного виробу, всередині якого знаходився фрагмент медичного шприца з речовиною рослинного походження та згортком з порошкоподібною речовиною, які відповідно висновку експерта № СЕ-19/125-21/2595-НЗПРАП від 25.03.2021 є відповідно особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 2,612 г, та наркотичним засобом, обіг якого обмежено метадон (фенадон), маса якого становить 0,5009 г, які ОСОБА_8 перевезла до будинку за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , де незаконно зберігала з метою збуту до установи виконання покарань.

23.03.2021, у ранковий час, ОСОБА_8 , умисно, незаконно, перебуваючи в приміщенні будинку за місцем свого проживання, за вищевказаною адресою, помістила в свій вагінальний отвір фрагмент латексного виробу, всередині якого знаходився фрагмент медичного шприца з речовиною рослинного походження та згортком з порошкоподібною речовиною, які остання в подальшому принесла до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» (м. Чернігів, вул. Реміснича, буд.2), з метою подальшого збуту до установи з виконання покарань.

23.03.2021, в період часу з 12.30 год. по 13.00 год., працівниками поліції, під час проведення огляду місця події на території ДУ «Чернігівській слідчий ізолятор», за вищевказаною адресою, у ОСОБА_8 виявлено та вилучено фрагмент латексного виробу, всередині якого знаходився фрагмент медичного шприца з речовиною рослинного походження та згортком з порошкоподібною речовиною, які відповідно висновку експерта № СЕ-19/125-21/2595-НЗПРАП від 25.03.2021 є відповідно особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 2,612 г та наркотичним засобом, обіг якого обмежено метадоном (фенадон), маса якого становить 0,5009 г, які ОСОБА_8 , будучи ознайомленою під підпис з Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, намагалась збути до установи з виконання покарань, але не вчинила всіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від її волі, так як заборонені предмети в неї були виявлені співробітниками установи.

Згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 метадон (фенадон) віднесений до наркотичних засобів, обіг яких обмежено (таблиця 2, список 1); а канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено (таблиця 1, список 1).

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок місцевого суду та пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання, застосувавши ст.ст.69, 75 КК України. Зазначила, що обвинувачена раніше не судима, повністю визнала свою провину, у скоєному розкаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення. Крім того, вказала, що у ОСОБА_8 на утриманні перебуває мати, яка після тяжкої хвороби, обмежена у пересуванні та потребує постійного стороннього догляду.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за ч.2 ст.307; ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, з урахуванням вимог ст.69, ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без конфіскації майна. Зазначив, що оскільки обвинувачена вчинила тяжкі кримінальні правопорушення, які не мають корисливого мотиву, суд першої інстанції необґрунтовано призначив їй додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив відмовити у задоволенні скарги сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, та кваліфікація її дій в апеляційних скаргах захисником та прокурором не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, дані про її особу, яка раніше не судима, проте двічі протягом року притягувалась до адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні непрацездатного члена сім`ї; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та правильно дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.307, ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, проте із застосуванням ст.69 КК України, що буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки її перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Отже, всі обставини, на які посилається захисник, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

За змістом ч.2 ст.59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 вчинила тяжкі кримінальні правопорушення, які не мають корисливого мотиву. А тому місцевий суд неправильно застосував положення ч.2 ст.59, ч.2 ст.307 КК України при призначенні ОСОБА_8 додаткового покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначення додаткового покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 призначити покарання за:

- ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, - у виді позбавлення волі на строк чотири роки, без конфіскації майна;

- ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, - у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, без конфіскації майна.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4