Справа № 756/8416/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4481/2021 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 23 грудня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00002542 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 23 грудня 2021 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року та постановити нову, якою визначити можливість та розмір внесення застави.
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не додано жодних доказів, які б вказували на можливість існування цих ризиків.
Також, захисник вказує, що судом не перевірено належним чином можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.
Під час розгляду суд встановив, що розгляд кримінального провадження триває, а існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема можливості перебуваючи на волі незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від суду продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою. При цьому, достатні стримуючі фактори, які б вказували на протилежне в матеріалах провадження відсутні.
Так, ОСОБА_8 згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до десяти років позбавлення волі.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Крім того, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, а також перевірено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: