Справа № 474/731/21
Провадження № 1-кп/474/79/21
ВИРОК
Іменем України

12.11.21 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув під час підготовчого судового засідання матеріали кримінального провадження, внесеного 23.05.2021р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопавлівка Врадіївського району Миколаївської області, гр. України, місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

встановив:

17.09.2021р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 23.05.2021р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Потерпілим від злочину є ОСОБА_4 .

Так згідно обвинувального акту вбачається, що близько 22 год. 40 хв., 22.05.2021р. ОСОБА_6 прийшов до місця проживання колишньої співмешканки ОСОБА_8 , по АДРЕСА_2 , де у той час також знаходився ОСОБА_4 .

Перебуваючи біля вікна вказаного житлового будинку, ОСОБА_6 почув розмову інтимного характеру між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 та в цей час, на ґрунті ревнощів, у останнього виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, з метою помсти зайшов до житлового будинку ОСОБА_8 , пройшов до кімнати спальні, де на дивані лежав на спині ОСОБА_4 та наніс останньому не менше 10 ударів кулаком правої руки в область обличчя та голови, 1 удар в область шиї.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді травматичної субдуральної гематоми, забою головного мозку середнього ступеня важкості, перелому кісток обличчя, синців обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя.

Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

14.09.2021р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого йому злочину, а 16.09.2021р. вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

12.11.2021р. між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , відповідно до вимог глави 35 КПК України, враховуючи, що від потерпілого ОСОБА_4 у порядку вимог абзацу п`ятого частини четвертої статті 469 КПК України отримано письмову згоду на укладення прокурором у кримінальному провадженні угоди про визнання винуватості, укладена угода про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні, згідно якої ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин зазначених в обвинувальному акті.

Сторони угоди не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій, укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується:

- під час судового провадження беззастережно визнати обвинувачення за обставин, викладених в обвинувальному акті;

- беззастережно визнати пред`явлені цивільні позови у кримінальному провадженні;

- активно сприяти у проведенні кримінального провадження щодо нього.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Сторони, враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання, дійшли домовленості про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку, встановленого судом, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 враховуються обставини, які пом`якшують його покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, участь у проведенні АТО та ООС на сході України у період 2017-2020 років, внаслідок чого є учасником бойових дій, в силу положень п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України є особою, у якої відсутня судимість (22.10.2021р. відбув покарання у виді штрафу за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23.09.2021р.).

Із запропонованим видом та мірою покарання згодні: обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 .

Сторони погоджуються, що під час ухвалення вироку на підставі цієї угоди:

- речові докази - відсутні;

- процесуальні витрати - відсутні;

- запобіжний захід до набрання вироком законної сили - не обирати;

- питання щодо цивільного позову прокурора у кримінальному провадженні та поткрпілого має бути вирішеним у відповідності до положень ст.129 КПК України.

Сторона захисту розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження цієї угоди для сторін є:

а) для прокурора, підозрюваного, обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 - 424 Кримінального процесуального кодексу України;

б) підозрюваного, обвинуваченого - його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, роз`яснено і є зрозумілими.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, подання клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів роз`яснено і є зрозумілими.

Обвинувачений ОСОБА_6 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_6 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості, а також просив визначити іспитовий строк тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а також просив задовольнити пред`явлений ним цивільний позов.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання, а також просив визначити іспитовий строк тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно та повністю визнав пред`явленні до нього цивільні позови потерпілого та прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 підтвердив добровільність укладання угоди про визнання винуватості та просив її затвердити, а також просив визначити іспитовий строк тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, та просив задовольнити цивільні позови.

Потерпілий ОСОБА_4 в судове засіданні не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

В свою чергу неявка потерпілого не перешкоджає розгляду питання щодо затвердження угоди про визнання винуватості, оскільки в матеріалах справи наявна письмова згода потерпілого ОСОБА_4 від 06.10.2021р. на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Представник потерпілого ОСОБА_5 не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості та можливості визначення іспитового строку тривалістю 1 рік, а також просив задовольнити пред`явлений потерпілим цивільний позов.

Розглянув питання про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участі захисника ОСОБА_7 , судом встановлено таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 468 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, або підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Угода про визнання винуватості відповідає приписам ст. 472 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь -яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Покарання, запропоноване сторонами є покаранням, яке відповідає положенням Загальної частини Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом не встановлено жодних підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

З огляду на вищевикладене в сукупності, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 12.11.2021р. про визнання винуватості, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання із звільненням обвинуваченого від подальшого відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків визначених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо цивільних позовів пред`явлених до обвинуваченого ОСОБА_6 слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 128, ч.ч. 1 та 3 ст. 129 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно та в повному обсязі визнав пред`явленні до нього цивільні позови, суд, з огляду на приписи ч. 1 ст. 326 КПК України, визнав за можливе розглянути останні без участі потерпілого ОСОБА_4 та представника Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради Міська лікарня швидкої медичної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.ч. 3 та 4. ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (далі - Постанова) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При чому згідно п. 5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження своїх позовних вимог потерпілий ОСОБА_4 надав 56 квитанцій про здійсненні витрати на лікування, копії результатів медичних обстежень від 24.05.2021р., копії виписок із медичних карток стаціонарного хворого № 1967/469, № 3802/434 та № 5519/654, згідно яких потерпілим витрачено на своє лікування 76 653 грн. 50 коп.

Щодо заподіяної моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 00 коп. потерпілий ОСОБА_4 у позовній заяві зазначив, що наслідок протиправних дій ОСОБА_6 , які стали результатом того, що він отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної субдуральної гематоми, забою головного мозку середнього ступеня важкості, перелому кісток обличчя, синців обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя, він поніс матеріальні витрати, пов`язані з його лікуванням від тілесних ушкоджень. Крім того, йому була завдана і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, які позначили негативні зміни у його житті, змінився його звичний уклад життя, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого звичного ритму життя, він відчуває постійний біль, переживання та спогади, тривогу, емоційні реакції при згадуванні того, що з ним відбувалось під час завдання йому тілесних ушкоджень, постійно відчуває переживання незручності та психологічний дискомфорт, тимчасову відірваність від активного соціального життя. У зв`язку з цим у нього постійно знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, відчуває фізичний біль. Такий емоційний стан та переживання супроводжують його постійно. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які і дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, пережитих емоцій та переживань у нього погіршилось здоров`я.

На підтвердження своїх позовних вимог прокурор ОСОБА_3 надав лист Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради Міська лікарня швидкої медичної допомоги № 939/01-05 від 19.10.2021р., згідно якого загальна вартість лікування потерпілого ОСОБА_4 склала 32 349 грн. 87 коп.

З огляду на наданні потерпілим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 доказів на підтвердження позовних вимог та визнання обвинуваченим ОСОБА_6 позовних вимог останніх, суд вважає що пред`явленні до обвинуваченого цивільні позови є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Оскільки обвинуваченому на стадії досудового розслідування не обирався запобіжний захід, відсутність відповідних клопотань зі сторони обвинувачення, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили не обирати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 75, 76 КК України, ст.ст. 128, 129, 370-375, 394, 473, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12.11.2021р., укладену між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному 23.05.2021р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку - 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 76 653 грн. 50 коп. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 00 коп. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 76 653 (сімдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят три) грн. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_9 в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради Міська лікарня швидкої медичної допомоги до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 32 349 грн. 87 коп. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради Міська лікарня швидкої медичної допомоги (р/р НОМЕР_1 , банк отримувача АК КБ ПриватБанк, , МФО 326610) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 32 349 (тридцять дві тисячі триста сорок дев`ять) грн. 87 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку.

Суддя ОСОБА_1