Провадження № 11-кп/4820/723/21
Справа № 686/7798/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

законного представника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160 від 08 лютого 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`їна Гірка Мінської області, Республіка Білорусь, громадянина України, українця, з середньою освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає:

АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 15.10.2008 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 22.06.2010 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст.ст. 307 ч.2, 69, 71 КК України до покарання у виді 2 років 9 місяців обмеження волі;

- 08.05.2014 року Хмельницьким міськрайонним судом за ст.ст. 309 ч. 2, 307 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. 11.02.2020 року звільненого по відбуттю строку покарання

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

В строк відбуття ОСОБА_8 покарання ухвалено зарахувати строк тримання під вартою з 08.02.2021 року до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 653 грн. 80 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта.

За вироком суду, 08 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_3 , помітив незнайому йому малолітню ОСОБА_10 із поліетиленовим прозорим пакетиком в руках, в якому знаходились речі. Діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, наблизившись до останньої, яка, налякавшись, почала втікати, шляхом ривка, пошкодивши поліетиленовий пакет, відкрито викрав мобільний телефон марки «iPhone 6» сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 2592 грн. 23 коп. та подарунковий конверт, в якому знаходились грошові кошти в сумі 700 грн., після чого залишив місце події.
Вказаними протиправними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матері ОСОБА_10 , майнову шкоду на загальну суму 3292 грн. 23 коп.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства.
Натомість, судом першої інстанції дії ОСОБА_8 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
В обґрунтування такої перекваліфікації суд послався на те, що в ході судового розгляду не встановлено обставин щодо погроз ОСОБА_8 застосувати насильство до малолітньої ОСОБА_10 , оскільки остання в судовому засіданні ствердила, що фізичної сили обвинувачений до неї не застосовував і не погрожував застосуванням такою. Крім того, не зазначено факту погроз застосування насильства і в письмовій заяві про злочин, з якою ОСОБА_11 зверталася до правоохоронних органів. А тому, вказану кваліфікуючу ознаку суд виключив з обвинувачення.

Не погоджуючись з вироком суду в частинах кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного йому покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Зазначає, що потерпіла малолітня ОСОБА_10 , як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду кримінального провадження надала покази, відповідно до яких ОСОБА_8 перегородив їй дорогу, розставив руки, махав ними, а також щось бурмотів та нецензурно висловлювався, а тому вона сприйняла вказане як реальну погрозу своєму життю та здоров`ю. Мати малолітньої потерпілої також підтвердила, що погрози застосування насильства її дитина сприйняла як реальні.
Поза увагою суду залишився висновок судово-психіатричного експерта № 122 від 11.03.2021 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 реально сприйняла погрозу застосування насильства, що виразилося у словесних погрозах та рухами рук, під час вчинення відносно неї протиправних дій ОСОБА_8 , та викликали у неї побоювання за своє здоров`я та життя.
На думку апелянта, суд безпідставно виключив обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо малолітньої.
Крім того, призначаючи мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 186 КК України, суд не врахував, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, реально відбував покарання, вчинив злочин під час встановленого адміністративного нагляду, не визнав своєї вини, вчинив злочин щодо малолітньої.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, законного представника малолітньої - ОСОБА_12 , потерпілу ОСОБА_11 , які також підтримали апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, провівши частково судове слідство, допитавши малолітню потерпілу ОСОБА_10 в присутності її законного представника, свідка, дослідивши матеріали кримінального провадження, характеризуючі дані обвинуваченого, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України).

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Як в суді першої, так і апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 08 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 00 хв. вибіг із квартири до аптеки лише в майці, трусах та шльопанцях, оскільки йому стало недобре, внаслідок вживання метадону. Придбавши в аптеці необхідні ліки, побіг додому. По дорозі ні до кого з дітей не підходив, телефон та грошові кошти не викрадав. Той день пам`ятає погано.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини, його винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України апеляційним судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, малолітня потерпіла ОСОБА_10 , допитана у суді апеляційної інстанції в присутності законного представника ОСОБА_12 , показала, що 08 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 00 хв. вийшла з під`їзду свого будинку АДРЕСА_3 , йшла на день народження. У руках тримала невеликий прозорий поліетиленовий пакет, у якому був телефон «iPhone 6» чорного кольору в чохлі з зарядним пристроєм до нього та подарунковий конверт з 700 грн. Вийшовши з під`їзду, побачила, що перед його сходами, спиною до входу стояв чоловік в тапочках, майці та трусах. В цей час у неї задзвонив телефон, на що невідомий розвернувся до неї обличчям, розставив у сторони руки та сказав: «обійми свого любимого папочку». Вона розгубилась, подумала, що невідомий хоче її схопити, тому побігла зі сходів вліво попри будинок. Пробігши метрів три, відчула як останній смикнув за пакет і він розірвався, вміст пакету випав, але вона продовжила бігти. У пакеті залишився лише зарядний пристрій. Чоловік побіг в протилежну сторону. Після цього, хвилини через дві, а може і менше, вона повернулась на місце, де випали її речі, але там ні телефона, ні подарункового конверта з грошовими коштами не було. У цей момент на місце події підійшла ОСОБА_13 , почала телефонувати на її телефон, але він вже був відключений.

Крім того, відповідаючи на уточнюючі запитання прокурора, захисника та судді ОСОБА_10 повідомила, що коли ОСОБА_8 розставив у сторони руки, між ними була певна відстань, а тому в неї була можливість втекти. Будь-яких інших жестів руками він не демонстрував. Фізичної сили до неї не застосовував і погроз застосування такої не висловлював.

Вищезазначене узгоджується і з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в апеляційному суді підтвердила, що 08 лютого 2021 року у її дочки був день народження, на який запрошено ОСОБА_10 . Приблизно о 16 год. 00 хв. вона зателефонувала на мобільний телефон до ОСОБА_10 , щоб та виходила з дому. Вийшовши з дочкою на вулицю до таксі, побачили чоловіка, який біг в бік будинку АДРЕСА_3 , в майці і в трусах, та тримав в руках якусь коробочку. Вона його сфотографувала. Потім зателефонувала до ОСОБА_10 , однак слухавки вона не взяла, а тому пішла в бік будинку останньої. Біля будинку АДРЕСА_3 побачила ОСОБА_10 , яка плакала і розповіла, що в неї викрали телефон та подарунковий конверт.

Суд першої інстанції надав належну повну та об`єктивну оцінку вказаним показанням потерпілих та свідка та дійшов правильного висновку, що такі показання узгоджуються між собою є належними та достовірними та підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Такі покази узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Так, із даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08 лютого 2021 року та ілюстративними таблицями до нього вбачається, що малолітня потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 , який був розміщений під № 1 (крайній зліва), як особу, яка 08 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 00 хв. поблизу будинку № 18/2 по вул. Тернопільській в м. Хмельницький відкрито викрала у неї мобільний телефон та грошові кошти (а.с. 49-53).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09 лютого 2021 року та відеозапису цієї слідчої дії за участі малолітньої потерпілої ОСОБА_10 та її законного представника на місці події, підтверджуються обставини відкритого викрадення мобільного телефону та грошових коштів в останньої. ОСОБА_10 детально описала зовнішній вигляд ОСОБА_8 , показала на якій відстані від неї він знаходився, як розставляв у сторони руки, що говорив, в яку сторону вона бігла та місце, де він смикнув у неї пакет з мобільним телефоном та подарунковим конвертом з грішми (а.с. 58-62).

Згідно з даними протоколу огляду мобільного телефону «Xiaomi» від 09 лютого 2021 року, наданого свідком ОСОБА_13 , з фототаблицями до нього, на вказаному пристрої виявлено фотознімок, створений 08 лютого 2021 року о 16 год. 01 хв. На ньому зображена прибудинкова територія багатоквартирних будинків, вкрита снігом, а також чоловік, що йде в напрямку від камери (розміщений до камери спиною), одягнений у майку світлого кольору та труси темного кольору (а.с. 65-68).

Зазначене узгоджується з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 лютого 2021 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_8 на фото під № 3 (зліва направо), як особу, яку вона бачила в майці та трусах 08 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 00 хв. поблизу будинку № 19/1 по вул. Молодіжна в м. Хмельницький (а.с. 69-70). Цю ж особу вона зафіксувала на свій мобільний телефон «Xiaomi», який був оглянутий працівниками поліції у встановленому законом порядку.

Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується іншими дослідженими судом доказами, а саме даними: протоколу прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 08 лютого 2021 року, відповідно до якої 08 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 05 хв. невідома особа високого зросту, одягнена у майку, труси та резинові тапки з носками, перебуваючи біля під`їзду № 3 будинку № 18/2 по вул. Тернопільська у м. Хмельницький відкрито, методом ривка, заволоділа у малолітньої ОСОБА_10 мобільним телефоном «iPhone 6» та грошовими коштами у сумі 700 грн. (а.с. 38); копій документів, в тому числі копії нижньої частини коробки від телефону із зазначенням ІМЕІ, що підтверджують право власності ОСОБА_11 на викрадений телефон «iPhone 6» (а.с. 39-42); висновку експерта № СЕ-19/123-21/1412-ТВ від 16.03.2021 року за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи, якими підтверджується, що ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону марки «Apple» моделі «А1549 (iPhone 6)» 32 Gb, станом на 08 лютого 2021 року могла становити 2592 грн. 23 коп. (а.с. 127-133).

Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, взаємоузгоджуються між собою, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності, поза розумним сумнівом, доводять, що саме ОСОБА_8 08 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 00 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, шляхом ривка, відкрито викрав мобільний телефон та грошові кошти у малолітньої ОСОБА_10 .

З урахуванням наведених доказів суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

З такою кваліфікацією дій погоджується апеляційний суд.

Доводи прокурора про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки останній вчинив грабіж поєднаний з погрозою застосування насильства до малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , на увагу суду не заслуговують, виходячи з наступного.

Погроза застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, є психічним насильством, яке полягає у залякуванні потерпілого, реальній погрозі негайного застосування до нього фізичного насильства. Висловлюючи погрозу, грабіжник може конкретизувати зміст фізичного насильства (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи позбавлення волі тощо), а може і не робити цього. Погроза може бути усною або виражатись в конклюдентних діях.

Так, допитана безпосередньо у суді апеляційної інстанції малолітня потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що дійсно злякалась ОСОБА_8 , коли той розставив у сторони руки, бо думала, що він хоче її схопити, а тому побігла. Однак, відмітила, що ОСОБА_8 дорогу їй не перекривав. Між ними була певна відстань, яку вона продемонструвала під час слідчого експерименту, оскільки обвинувачений стояв неподалік перед сходами до під`їзду, а вона біля дверей під`їзду. Коли останній розставив у сторони руки, то прохід у неї був, вона могла покинути сходи під`їзду як по ліву, так і по праву сторону будинку. Окрім фрази «чи не хочеш обняти свого любимого папочку», нічого іншого на її адресу не говорив, будь-яких погроз застосування насильства щодо неї не висловлював. Будь-яких інших жестів руками не демонстрував, руками не махав.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 щось бурмотів та нецензурно висловлювався, а тому малолітня ОСОБА_10 сприйняла вказане як реальну погрозу своєму життю та здоров`ю, спростовуються показаннями останньої, а також потерпілої ОСОБА_11 , наданими у суді апеляційної інстанції. Так, потерпіла зазначила, що коли обвинувачений біг за нею, то почула від нього одне нецензурне слово, більше нічого не чула.

Допитана у суді першої та апеляційної інстанцій потерпіла ОСОБА_11 мама малолітньої потерпілої теж не давала показань про те, що до її доньки було вчинено протиправні дії із погрозою застосування насильства. Натомість, зазначила, що донька злякалась і почала бігти, бо подумала, що ОСОБА_8 , розставивши у сторони руки, хоче її схопити. Крім того, повідомила, що донька не хотіла під час допиту органом досудового розслідування казати фразу, яку їй сказав ОСОБА_8 «не хочеш обійняти свого любимого папочку», а тому казала, що останній щось бурмотів незрозуміле.

Будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_8 вчинив грабіж із погрозою застосування насильства до малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , в матеріалах кримінального провадження відсутні. Не надано таких і стороною обвинувачення.

Безпідставними є доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував висновок судово-психіатричного експерта № 122 від 11.03.2021 року, виходячи з наступного.

Суд досліджує докази безпосередньо (ч. 1 ст. 23 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

З даних висновку судово-психіатричного експерта № 122 від 11.03.2021 року вбачається, що при проведені експертизи були використані матеріали кримінального провадження № 0000160 на 125 аркушах та характеристика на підекспертну ученицю 4-В класу Хмельницької ЗОШ. В основу висновку було покладено показання малолітньої ОСОБА_10 , допитаної органом досудового розслідування у якості потерпілої та зафіксовані у протоколі допиту від 08 лютого 2021 року, а також дані слідчого експерименту проведеного за участі останньої 09 лютого 2021 року.

Пояснення малолітньої ОСОБА_10 , які були предметом дослідження відрізняються від тих, які надані нею під час безпосереднього допиту у суді першої інстанції. Так, під час допиту органом досудового розслідування вона зазначала, що коли обвинувачений біля сходів обернувся до неї обличчям та почав підходити до неї, то щось незрозуміле говорив погрожуючим тоном. Натомість у суді вона показала, що останній лише запитав чи вона не хоче обійняти свого любимого папочку. Крім того, під час допиту органом досудового розслідування ОСОБА_10 повідомляла, що ОСОБА_8 біг за нею та погрозливо говорив на її адресу. У суді ж потерпіла показала, що почула від нього лише одне нецензурне слово, більше нічого не чула.

А тому, суд першої інстанції, правильно, відповідно до вимог КПК України, взяв до уваги показання малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , надані нею під час безпосереднього допиту в суді про поведінку ОСОБА_8 щодо неї, та мотивовано не погодився із висновком експерта, який зроблений на основі даних протоколів слідчих дій, які суперечать в деталях тим, що дані останньою в судовому засіданні.

Разом з тим, слушними є доводи прокурора про безпідставне виключення судом з обвинувачення ОСОБА_8 такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення злочину щодо малолітньої.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну правову оцінку, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_8 такої обтяжуючої покарання обставини, як вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, оскільки вказане повністю доводиться детально дослідженими та проаналізованими як суб`єктивними, так і об`єктивними доказами.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років (ч. 2 ст. 6 СК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, злочин вчинено щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.п. 45), тобто на момент вчинення кримінального правопорушення останній було 9 років 6 місяців, тобто вона була малолітньою. Зазначену обставину ніхто з учасників процесу не оспорював.

А тому, виключення такої обставини судом першої інстанції з обвинувачення є необґрунтованим.

Безпідставним є і зазначення судом про те, що ОСОБА_10 не є потерпілою, оскільки суд виключив з обвинувачення кваліфікуючу ознаку погроза застосування насильства до малолітньої ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України кваліфікуючими ознаками грабежу є: 1) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; 2) з погрозою застосування такого насильства; 3) вчинення повторно; 4) за попередньою змовою групою осіб.

Інших кваліфікуючих ознак диспозицією ч. 2 ст. 186 КК України не передбачено, у тому числі, вчинення грабежу щодо малолітнього.

А тому, таке виключення судом не ґрунтується на вимогах закону.

З огляду на вищевикладене, вирок суду першої інстанції у вказаній частині є таким, що ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що 08 лютого 2021 року приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_3 , помітив незнайому йому малолітню ОСОБА_10 із поліетиленовим прозорим пакетиком в руках, в якому знаходились речі, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, наблизившись до останньої, яка, налякавшись, почала втікати, шляхом ривка, пошкодивши поліетиленовий пакет, відкрито викрав мобільний телефон марки «iPhone 6» сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 2592 грн. 23 коп. та подарунковий конверт, в якому знаходились грошові кошти в сумі 700 грн., після чого залишив місце події.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матері ОСОБА_10 , майнову шкоду на загальну суму 3292 грн. 23 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_8 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж).

Перевіряючи ж вирок в частині правильності призначеного покарання обвинуваченому, колегія судів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання не позбавлені правових підстав.

Відповідно до положень п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 5 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, класифікується як нетяжкий.

Санкція ч. 1 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 1 року позбавлення волі не дотримався вказаних вимог закону.

Зокрема, за встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого, вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є явно несправедливим у розумінні ст. 414 КПК України внаслідок його м`якості.

А тому, на підставі ч. 2 ст. 409 КПК України вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України, колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 , будучи молодою особою працездатного віку, ніде не працює; неодружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків; неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, за що притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі (а.с. 94-95). Маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та покінчити з кримінальним минулим.

ОСОБА_8 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів, синдром залежності (а.с. 96).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №135 від 24.03.2021 року ОСОБА_8 на період вчинення кримінального правопорушення хронічно протікаючим психічним захворюванням не страждав, не страждає таким і на теперішній час, а виявляв та виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних речовин (канабіоїди, опіати), синдром залежності. Він міг та може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 108-111).

Згідно з даними досудової доповіді, складеної Хмельницьким міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий (а.с. 31-35).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та рецидив злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі у середніх межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, яке відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України. Таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а також сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

А тому, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4