КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3584/2021 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Київ, громадянина України, безробітного, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік та відповідно до ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Судом визнано доведеним, що відповідно до наказу № 211-к від 04.11.2020 року ОСОБА_8 призначено на посаду фахівця з розробки та тестування програмного забезпечення ТОВ «ЦЕТЕХНО» (), та відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.11.2020 останній взяв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому адміністрацією матеріальних цінностей і у встановленому порядку відповідає за їх збереження, з зв`язку з вищевикладеним, зобов`язається: нести відповідальність за матеріальні цінності, передані йому підприємством, для збереження, або іншою метою, і застосовувати заходи до запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати за встановленою формою товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.
Так, в період часу з 04.11.2020 по 01.12.2020 року (точний час органом досудового розслідування встановлено не було), ОСОБА_8 , перебуваючи на своєму робочому місці в магазині «Цитрус», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, будучи матеріально відповідальною особою, згідно договору «про повну індивідуальну матеріальну відповідальність касира» від 04.11.2020, будучи відповідальним за збереження ввірених матеріальних цінностей, маючи злочинний умисел направлений на привласнення ввіреного йому майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, вирішив вчинити привласнення ввіреного йому майна, а саме мобільного телефону Redmi note 8 pro c/н НОМЕР_1 (вартістю 4799 грн 20 коп.), який належать ТОВ «ЦЕТЕХНО» ().
З метою безпосередньої реалізації свого злочинного умислу, направленого на привласнення майна, а саме мобільного телефону Redmi note 8 pro c/н НОМЕР_1 (вартістю 4799 грн 20 коп.), що перебуває у господарському віданні останнього та що належать ТОВ «ЦЕТЕХНО» (), ОСОБА_8 в період часу з 04.11.2020 по 01.12.2020 (точного часу органом досудового розслідування встановлено не було) перебуваючи на своєму робочу місці в магазині «Цитрус», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, без законних на те підстав взяв вказаний мобільний телефон та з останнім покинув територію магазину. Тим самим він отримав змогу розпорядитись майном, яке привласнив на власний розсуд.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій проситьвирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року змінити в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 191 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та відповідно до ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, призначаючи ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, суд незаконно погіршив становище обвинуваченого, оскільки в даному випадку обвинувачений для привласнення ввіреного йому майна використав можливості, які надавала посада, перебування на якій нерозривно пов`язане з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.
Обвинувачений ОСОБА_8 , повідомлений належним чином про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, відомостей щодо поважності причин своєї неявки не надав; враховуючи, що у апеляційній скарзі прокурора не порушується питання щодо погіршення становища обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за згодою учасників, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.
Також, на переконання колегії суддів, основне покарання ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і ніким не оскаржується.

Разом з тим щодо призначення судом додаткового покарання необхідно зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає у позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Позбавлення права обіймати певні посади може бути призначене лише у тих випадках, коли вчинення злочину було безпосередньо пов`язане із посадою, яку обіймала особа, якою займалася. Призначаючи це покарання, суд має чітко вказати у вироку ті конкретні посади, право обіймати які позбавляється засуджений.
Матеріальна відповідальність це один із видів юридичної відповідальності, що виражається в обов`язку працівника покрити матеріальну шкоду, що була заподіяна з його вини.
Водночас чинним трудовим законодавством України визначено як види матеріальної відповідальності (обмежена, повна), так і випадки, коли роботодавець може її застосувати (ст. 134 КЗпП України).
Як встановлено судом першої інстанції, вчиняючи злочин, ОСОБА_8 обіймав посаду, пов`язану із повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, а тому суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, а не видом матеріальної відповідальності, оскільки саме таке додаткове покарання має на меті спеціальне запобігання вчиненню кримінальних правопорушень.

Отже призначення судом першої інстанції ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, у повній мірі узгоджується із положеннями ст. 50, 55 КК України, а відтак доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та наявності підстав для зміни вироку у частині призначеного судом ОСОБА_8 додаткового покарання є необґрунтованими.

З огляду на викладене, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів уважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу прокурора, як безпідставну без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9