У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.09.2021 Справа №607/16898/21

(провадження № 1-кс/607/5624/2021)

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

22 вересня 2021 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з зазначеним клопотанням. У вказаному клопотанні просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року у кримінальному провадженні №0000464 від 09 жовтня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на транспортний засіб автомобіль марки FORD модель TRANZIT 260S, спеціалізований фургон малолітражний фургон В, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 . Крім цього, просив зобов`язати ГУНП в Тернопільській області вилучити запис про обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо вказаного транспортного засобу.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року у справі №757/8411/15-ц накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб, який на праві власності належить ОСОБА_4 . ОСОБА_4 вважає, що накладення арешту було незаконним та без належного обґрунтування. Даний транспортний засіб не є речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, а є власністю добросовісного набувача, який в свою чергу не є підозрюваним, обвинуваченим в кримінальному провадженні і як наслідок, арешт майна, порушує його права та свободи як громадянина України. Враховуючи наведене, на думку заявника, потреба у накладенні арешту відпала.

Судове засідання, призначене на 24 вересня 2021 року, за клопотанням слідчого ОСОБА_5 було відкладено до 27 вересня 2021 року.

Представник заявника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судове засідання подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, згідно з яким клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив задовольнити.

Слідчий ОСОБА_5 у судове засідання подала заяву, у якій вказала, що заперечує щодо скасування арешту з майна, оскільки ОСОБА_4 набув право власності на вказаний транспортний засіб у липні 2015 року, тобто під час дії ухвали про арешт майна, а досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні ще триває. Посилаючись на наведене, просила розглянути клопотання про скасування арешту майна без її участі та відмовити у задоволенні клопотання.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

При вирішенні питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В силу вимог ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Встановлено, що слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000464 від 09 жовтня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15,ч. 5 ст. 191 ч. 4 ст. 190 КК України .

У березні 2015 року слідчий звернувся до слідчого судді Печерського районного суду із клопотання про накладення арешту на транспортні засоби, які належать ТОВ «Інтегро Комерц» з метою запобігання знищенню, втрати, а також забезпечення у подальшому відшкодування збитків. Також вказував на те, що санкцією статті кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року у справі №757/8451/15-к накладено арешт на ряд транспортних засобів, які належать ТОВ «Інтегро Комерц», у тому числі на автомобіль марки FORD модель TRANZIT 260S, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №48749817, відомості про даний арешт майна внесені у державний реєстр 11 січня 2016 року.

Як убачається із змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, на час вирішення питання про накладення арешту, ОСОБА_6 було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 190 КК.

Однак, згідно витягом з ЄРДР, наданим стороною обвинувачення, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 29 грудня 2018 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Про підозру у даному кримінальному провадженні на даний час нікому не повідомлено.

З наданої слідчим інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів убачається, що 03 жовтня 2013 автомобіль марки FORD модель TRANZIT 260S, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 був зареєстрований за ТОВ «ІНТЕГРО КОМЕРЦ», 11 лютого 2015 року перереєстрований на нового власника ТОВ «Делівері Трейд», 14 березня 2015 року знятий з обліку для реалізації, із зазначенням власника ТОВ «Колексі». 02 липня 2015 року проведено вторинну реєстрацію вказаного транспортного засобу, придбаного в торгівельній організації, власником зазначено ОСОБА_4 .

З 02 липня 2015 року транспортний засіб марки FORD модель TRANZIT 260S, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_3 .

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положення ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В силу вимог аб.2 ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, законом передбачено вичерпний перелік підстав для арешту майна та обов`язок органу досудового розслідування довести, що такий захід забезпечення кримінального провадження є доцільним у конкретному випадку і забезпечує досягнення мети арешту майна.

У ч. 2 ст. 173 КПК України зазначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З аналізу долучених документів вбачається, що станом на день накладення арешту вищевказаний автомобіль був знятий з обліку для реалізації ТОВ «Колексі» та не належав ТОВ «Інтегро Комерц», а на час внесення відомостей про арешт в державний реєстр обтяжень був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, який набув вказаний автомобіль на законних підставах, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_3 .

Крім того, з ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року вбачається, що арешт накладено також з метою можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

ОСОБА_4 не є стороною даного кримінального провадження.

Стороною обвинувачення не доведено, а слідчим суддею не встановлено, що у даному кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов та повідомлено, кому б то не було, про підозру.

Слід також зазначити, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

В силу вимог ч. ч. 3, 4 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

З урахуванням зазначеного, слідчим суддею не встановлено обставин, що арештоване майно, з якого заявник просить скасувати арешт, підлягає подальшому арешту.

Згідно з вимогами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею встановлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Враховуючи вищенаведене та те, що на даний час слідчим суддею не встановлено потреби та мети у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження та з метою недопущення надмірного втручання у право ОСОБА_4 на мирне володіння належним йому автомобілем, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту транспортного засобу автомобіля марки FORD модель TRANZIT 260S, спеціалізований фургон малолітражний фургон В, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , підлягає до задоволення.

Доводи слідчого зазначених висновків слідчого судді не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на транспортний засіб автомобіль марки FORD модель TRANZIT 260S, спеціалізований фургон малолітражний фургон В, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити/надіслати прокурору, заявнику.

Слідчий суддя ОСОБА_1