Провадження № 11-кп/4820/729/21
Справа № 686/8186/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000140 від 09 березня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стара Синява Хмельницької області, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.11.2005 року Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 29.05.2007 року Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 289, ст. 69, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 13.05.2011 року Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі;

- 16.09.2013 року Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 150 годин;

- 25.12.2013 року Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту;

- 11.02.2014 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1307 грн. 60 коп. процесуальних витрат.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10000 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

За вироком суду, ОСОБА_7 07 березня 2021 року приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи поряд із територією домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить дружині потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , помітив приміщення, яке використовується потерпілим як майстерня, вхід до якого здійснюється через металеві двері, які були зачинені на ключ та прийняв рішення про таємне викрадення чужого майна у вищевказаному приміщенні. Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , будучи впевненим в тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, переліз через паркан, таким чином проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , після чого, шляхом розбиття віконного скла, через вікно, проник до приміщення, яке використовується потерпілим як майстерня. В подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні майстерні, підійшов до металевого сейфу та силою власних рук зірвав навісний замок із сейфу, після чого, умисно, таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 10 000 грн., які знаходились всередині, та в подальшому разом із викраденим грошовими коштами, які сховав собі до внутрішньої кишені верхнього одягу, покинув територію зазначеного домоволодіння, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Таким чином, вказаними протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 10 000 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, яке виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням в приміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Вважає, що призначене покарання є надто суворим, не відповідає його особі та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд не врахував, що він не є особою антисоціальною та кримінальної спрямованості, ніякої небезпеки для суспільства не несе, є особою молодого віку, має постійне місце проживання та бажання створити сім`ю, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, має намір відшкодувати завдану шкоду потерпілому та готовий понести за свої дії справедливе покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , врахував конкретні обставини даного кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі й ті, на які йде посилання у поданій апеляційній скарзі, та призначив мінімальний розмір покарання, визначений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини у вчиненому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Правильно взято судом до уваги і обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочину.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано також і те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, в тому числі аналогічних корисливих злочинів, посередньо характеризується, має на утриманні матір похилого віку.

Вищезазначене в сукупності дало суду підстави для призначення обвинуваченому реальної міри покарання в умовах ізоляції від суспільства. Разом з тим, з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення та мотиви його вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 , ставлення винного до своєї протиправної поведінки, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому мінімальний розмір покарання, визначений санкцією інкримінованої йому статті.

Разом тим, колегія суддів враховує характеризуючі дані про особу обвинуваченого.

Будучи молодою особою працездатного віку, ОСОБА_7 ніде не працює, що підтверджується даними довідки-характеристики, виданої керуючим справами виконавчого комітету Старосинявської селищної ради за місцем проживання останнього (а.с. 97). Крім того, під час телефонної бесіди з представником органу пробації обвинувачений повідомляв, що має середню спеціальну освіту аграрно-технічного спрямування, однак жодного дня за спеціальністю не працював, а проживав за рахунок тимчасових, нерегулярних підробітків (а.с. 38-39). Відповідно до консультаційного висновку нарколога обвинуваченому встановлено діагноз епізодичне вживання алкоголю (а.с. 96). Зазначене свідчить про стійку антисоціальну поведінку останнього.

ОСОБА_7 не має сім`ї, після вчинення даного злочину відносини з співмешканкою припинив, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_7 неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення проти власності, за що притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та покінчити з кримінальним минулим.

Згідно з даними досудової доповіді, складеної Хмельницьким міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк неможливе. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий (а.с. 38-39).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів приходить до висновку про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Апеляційний суд вважає, що реальне відбування обвинуваченим покарання, призначене у мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Посилання ОСОБА_7 на те, що він визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, має намір відшкодувати завдану шкоду потерпілому, готовий понести за свої дії справедливе покарання, а отже призначене йому покарання є занадто суворим, є безпідставним. Так, вказане враховано судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 66 КК України, як обставини, що пом`якшують покарання, а отже при визначенні міри покарання у мінімальній межі санкції статті інкримінованого йому кримінального правопорушення. Будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений намагався відшкодувати завдану шкоду потерпілому, стороною захистку не надано, відсутні такі і в матеріалах справи. Окрім того, зазначене істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним та не свідчить про можливість його виправлення без відбування покарання реально.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений є особою молодого віку, має постійне місце проживання та бажання створити сім`ю, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, колегія суддів до уваги не бере, оскільки, окрім того, що такі обставини ніяким чином не зменшують тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вони не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку, у зв`язку із суворістю призначеного покарання ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4