В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000478 від 15лютого 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області м. Павлоград, громадянина України, пенсіонера, одруженого, із вищою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
29.10.2010 близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належало на праві сумісної власності невістці ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та братам ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння ОСОБА_7 здійснював роботи з проведення водопроводу, а саме за допомогою штикової лопати - копав траншею. Помітивши ОСОБА_7 , під час виконання вказаних робіт ОСОБА_8 , який є співвласником домоволодіння та постійно проживає в ньому, вийшов зі свого домоволодіння за вищевказаною адресою та підійшовши до ОСОБА_7 , запропонував йому їх припинити у зв`язку з тим, шо проведення вказаних робіт з ним, як із співвласником не погоджувалось, крім того невістка останнього - ОСОБА_9 не отримувала відповідних дозволів на проведення водопроводу в комунальних підприємствах міста Харкова. Пропозиція ОСОБА_8 , щодо припинення робіт ОСОБА_7 була проігнорована, у зв`зку з чим між ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , виникла сварка, що виражалась у спільних образах. У цей час ОСОБА_7 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, використовуючи штикову лопату, яку у цей час тримав у руках, почав наносити ОСОБА_8 удари в область рук, ніг, тулубу, як металевою її частиною, так і держаком вказаної лопати, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на правій нозі, множинні забої, крововиливи на кінцівках, садно на правій нозі. За ступенем тяжкості: вказані тілесні ушкодження відповідно до п.п. 2.3.2.Б, 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленному йому обвинуваченні не визнав, посилаючись на те, що він ОСОБА_8 не бив. У домоволодінні неодноразово працювали робітники. Але ОСОБА_8 не давав їм працювати. Постійно робив провокації. В тому числі кидався на працівників. ОСОБА_8 постійно робить дії, щоб зробити неможливим проживання членів родини ОСОБА_7 , чинить тиск, щоб вони виїхали з домоволодіння, постійно вказує, що це його земля. Він не пам`ятає чи бачив ОСОБА_8 у той період коли сталася подія. У заяві ОСОБА_8 вказав, що йому завдано тілесні ушкодження невстановленою особою. Його він не впізнавав.

Не зважаючи на показання обвинуваченого ОСОБА_7 його вина підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні:

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 29.10.2010 року він побачив, що ОСОБА_7 розбиває асфальт у дворі будинку. Він почав пред`являти претензії, на що ОСОБА_7 почав наносити йому удари лопатою. Коли він сказав, що все фіксує камера відеоспостереження, ОСОБА_7 розбив одну камеру. Що саме робив ОСОБА_7 він не знає. Але він побачив сторонню людину у дворі. Домоволодіння розділено на дві частини. Раніше у будинку жили лише родичі ОСОБА_8 . Але потім частину домоволодіння купили Грудіни. Територія не була поділена. На тому місці проходила асфальтна доріжка до сараю, але ОСОБА_11 хотів там прокладати каналізацію. Ударів наносив багато лопатою. Того ж дня він звернувся до лікарні. Грудін припинив наносити удари коли він сказав, що все фіксує камера. ОСОБА_8 після цього пішов. Відповідаючи на питання захисника, пояснив, що після події через суд проводився поділ домоволодіння. Було кілька судових процесів між ним та Грудіною. На час звернення до поліції, йому не були відомі дані про ОСОБА_7 , тому він і вказав у заяві невідомий на той момент чоловік. Його дані у подальшому дізналися через його дітей. Діти підтвердили, що це був ОСОБА_7 . Впізнання не проводилось в ході досудового розслідування. Лопата не вилучалась. Подія відбувалась у денний час. В момент нанесення ударів він не був у стані алкогольного сп`яніння, а випив алкоголь 0,5 стакана вже після. Камери спостереження були встановлені ще у 2008 році. Грудіна з цього приводу зауважень не висловлювала. На час події дружина була на роботі, але коли він їй подзвонив та розповів про подію, вона приїхала, та його відвезли до лікарні. У лікарні він перебував 2-3 дні, купував ліки, які призначались.

За клопотання сторони захисту, у судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_9 , яка є невісткою ОСОБА_7 , у судовому засіданні пояснила, що з моменту придбання частини будинку, із ОСОБА_8 склалися недружні відносини. Він постійно вчиняв провокаційні дії, робив перешкоди у їх проживанні, вчиняв сварки, в тому числі коли приїжджали друзі, працівники. Наносив удари по автомобілям, вимагав поставити у інше місце. Міняв замки на воротах, обрізав трубу. Були постійні конфлікти. Також були між ними судові процеси. До теперішнього часу вони не можуть проживати у будинку, не можуть провести газопостачання. У дворі ведеться відеоспостереження, але вона дозвіл на їх встановлення не надавала. Вона з цього приводу звернулася до слідчого із заявою. 29.10.2010 року під час події вона не була присутня, оскільки була на роботі. Потім бачила все на відеозапису. В той день повинні були бути працівники. Вона не бачила, щоб ОСОБА_8 наносив удари працівникам. Вважає, що це обман та наклеп на ОСОБА_7 щодо нанесення тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_12 , який є сином ОСОБА_7 , у судовому засіданні, надав аналогічні пояснення з приводу конфліктних відносин між ОСОБА_8 та його родиною. Вказав, що проживати у будинку із-за поведінки ОСОБА_8 було неможливо. Дуже часто він перебував у стані алкогольного сп`яніння. У ОСОБА_8 з будь-ким виникають конфлікти. Вважає, що у нього одна мета щоб вони там не проживали та продали йому свою частину будинку за ціною БТІ. Він завжди казав, що у них будуть проблеми. У домоволодінні ведеться відеоспостереження. По цьому факту приїзжав слідчий.

Оцінюючи показання свідків сторони захисту, суд зазначає, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , підтвердили лише наявність між ними та потерпілим ОСОБА_8 конфліктних відносин з приводу користування спільною власністю, але вони не були безпосередніми свідками події, яка мала місце 29.10.2010 року.

Доказами що містять фактичні дані, які не суперечать між собою, що досліджені судом та містяться у письмових доказах:

-Матеріали відмовного матеріалу № 7197 розпочатого 29.10.2010 року за заявою ОСОБА_8 , яка зареєстрована в ЖРЗПЗ-8929, в ході якого проведено первинні слідчі дії за нормами КПК 1960 року, у яких містяться в тому числі первісні пояснення учасників події, що сталася 29.10.2010 року на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 ,

-Заява ОСОБА_8 від 29.10.2010 року зареєстрована за АДРЕСА_3 , у якій він просив прийняти заходи до сусіда, данних не знає, який 29.10.10 року за адресою його місця проживання завдав йому тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 157)

-29.10.2010 року ОСОБА_8 був доставлений швидкою допомогою до лікарні ХГКБСНМТ ім. проф. Мещанінова о 13-56 год. Відповідно до даних про пацієнта зафіксовано первинний діагноз: «ЗЧМТ СГМ ГЕМАТ ПОД ЛІВ ГЛАЗ РВАН РАНА ПР БЕДРА». Доставлен з дому/ побиття сусідом 29.10.2010 (т. 2 а.с. 25)

-Відповідно до виписки з медичної карти № 33832 ОСОБА_8 перебував на лікуванні з 29.10.2010 року по 01.11.2010 року з діагнозом множинні ушиби, садна тулуба, кінцівок, алкогольне сп`яніння 1,39 пром. (т. 2 а.с. 34)

-Відповідно до акту судово-медичного обстеження № 5100-ая/10 від 02.11.2010 року, на підставі даних судово-медичного освідування гр-на ОСОБА_8 , 1958 р.н.,

різана рана на правій нозі утворилася від дії гострого ріжучого предмета, крововиливи на кінцівках утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо у строк та при обставинах, вказаних освідуваним. За ступенем тяжкості це Легкі тілесні ушкодження (п.2.3.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень наказу № 6 від 17.01.95 р. МОЗ України) (т. 2 а.с. 158-159);

-Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2874ая/12 від 11.06.2012 року на підставі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_8 , різана рана на правій нозі утворилася від дії гострого ріжучого предмета, а множинні ушиби, крововиливи на кінцівках, садна на правій нозі утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо у строк та при обставинах вказаних потерпілим. За ступенем тяжкості це Легкі тілесні ушкодження (п.2.3.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень наказу № 6 від 17.01.95 р. МОЗ України) (т. 2 а.с. 160)

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_13 підтвердив висновки проведеної експертизи, а також зазначив, що в ході дослідження тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 ним були виявлені ті тілесні ушкодження, які описані, та надана їм відповідна оцінка. Садна розміром 20-25 см на бедрі, про який вказано у медичній виписці, він не виявив, якщо про це не зазначено при освідуванні. Також пояснив, що враховуючи характер пошкодження, зроблено висновок що це різана рана завдана гострим ріжучим предметом. Що стосується питання захисника, з приводу можливого отримання тілесних ушкоджень самостійно, або шляхом падіння, то експертом зазначено, що відповідь на такі питання, можливо надати виключно якщо б проводився слідчий експеримент із вказанням конкретних обставин, місця та ін.

-Протоколом вилучення від 02.11.2010 року відповідно до якого, у гр. ОСОБА_8 у присутності понятих, вилучено CD-R диск фірми ANV маркування fOA910 271309 Е19 (RED 80м-13143). Та як зазначив гр. ОСОБА_8 на вказаному диску знаходиться відео з зовнішнього відеоспостереження камер про події, які сталися 29.10.2010 року о 12-30 год. за адресою АДРЕСА_2 . (т. 2 а.с. 32)

-постановою слідчого СО Ленінського РО ГУМВД в Харківській області від 10.12.2010 року ОСОБА_8 визнано потерпілим у кримінальній справі № 24100058 по факту спричинення йому тілесних ушкоджень 29.10.2010 року (т. 2 а.с. 45)

-постановою слідчого СО Ленінського РО ГУМВД в Харківській області від 15.12.2010 року вилучено історію хвороби на гр. ОСОБА_8 з відділення політравми 4-ї ХГКБСНМТ ім. проф. Мещанінова (т. 2 а.с. 48)

-протоколом вилучення від 17.12.2010 року у присутності понятих здійснено виїмку історії хвороби ОСОБА_8 ( т. 2 а.с. 49)

-постановою прокурора Ленінського району м. Харкова від 25.11.2010 року по кримінальній справі № 24100058 скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та було порушено кримінальну справу по факту здійснення хуліганських дій відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України (т. 2 а.с 154);

-постановою слідчого СО Ленінського РО ГУМВД в Харківській області від 08.10.2012 року змінено підстави порушення кримінальної справи № 24100058 з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення легких тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 153)

КПК України 1960 року регулював порядок провадження у кримінальних справа; був прийнятий 28 грудня 1960 року, чинний з 1 квітня 1961 по 19 листопада 2012 р. З 20 листопада 2012 р. в дію вступив новий Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року, який є нині чинним.

Стаття 4 КПК України ( в редакції 1960 року) передбачала, що суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов`язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання.

Відповідно до пунктів 7,8,10 Розділу XI Перехідних положень КПК України ( в редакції закону станом на 20.11.2012), оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" та положеннями цього Кодексу.

Допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу.

Після набрання чинності КПК 2012 року, слідчі та процесуальні дії, у даному кримінальному провадженні здійснювалися органом досудового розслідування вже згідно з положень КПК 2012 року.

- із витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000478 від 15.02.2013 за ч. 1 ст. 125 КК України, встановлено, що внесено відомості за заявою ОСОБА_8 від 29.10.2010 року, по факту того, що 29.10.2010 року близько 11 год. у дворі будинку АДРЕСА_4 невстановлена особа спричинила ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 191)

- відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2270-ая/14 від 10.07.2014 року у гр-на ОСОБА_8 відповідно до заключення експерта № 2874-ая/12 мали місце різана рана на правій нозі утворилася від дії гострого ріжучого предмета, а множинні ушиби, крововиливи на кінцівках, садна на правій нозі утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо у строк та при обставинах вказаних потерпілим.

За ступенем тяжкості це Легкі тілесні ушкодження (п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень наказу № 6 від 17.01.95 р. МОЗ України) (т. 2 а.с. 176-177);

- із протоколу проведення слідчого експерименту від 02 серпня 2018 року та ілюстративного матеріалу, встановлено, що слідчий експеримент проводився за участю спеціаліста експерта ХОБСМЕ, потерпілого ОСОБА_8 , в ході якого останній розповів про подію, яка відбувалася 29.10.2010 року за адресою АДРЕСА_2 , та за допомогою статиста вказав механізм, характер та локалізацію нанесення йому тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 178-188).

- із висновку експерта Харківського обласного бюро СМЕ № 09-2742/2018 від 06 серпня 2018 року встановлено, що згідно «висновку експерта № 2270-ая/14, висновку експерта № 2874-ая/12 у гр. ОСОБА_8 мали місце наступні тілесні ушкодження: різана рана на внутрішній поверхні правого стегна у середній третині; синці на задній поверхні правої гомілки у верхній третині, на лівому плечі, лівому передпліччі, садна на правому стегні.

Показання ОСОБА_8 , що викладені у протоколі слідчого експерименту від 02.08.2018 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.

Враховуючи характер, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, розташованих у різних анатомічних ділянках та площинах тіла гр. ОСОБА_8 , можливість їх утворення внаслідок одноразового падіння потерпілого на площині (тобто з висоти власного зросту), виключається. (т. 2 а.с. 189-190)

-протоколом огляду предмету від 02.07.2018, в ході якого слідчим Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області проведено огляд CD- диску торгівельної марки «ANV» наданого потерпілим ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 192-194)

-протоколом перегляду відеозапису від 03.08.2018 року проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 , в ході якого останній впізнав себе на відеозапису та учасників події, що мала місце 29.10.2010 року (т. 2 а.с. 196-198)

-CD-R диском фірми ANV з відеозаписом з камер спостереження, розташованих за адресою АДРЕСА_2 від 29.10.2010 року, наданим потерпілим ОСОБА_8 , та який був досліджений в судовому засіданні, та підтверджено правильність відображення цієї інформації у відповідних протоколах. (т. 2 а.с. 195).

-Постановою слідчого від 03.08.2018 вказаний CD-R диск визнано речовим доказом (т. 2 а.с. 202).

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та находить їх достатніми та допустимими, такими що узгоджуються між собою, об`єктивно доказуючими вину обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим приходить до висновку щодо можливості покласти їх в основу ухваленого вироку суду.

Під час судового розгляду стороною захисту подано клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме відеозаписів з камер відеоспостереження наданих потерпілим ОСОБА_8 , оскільки вони зібрані всупереч вимог КПК України, відеозапис є копією, та є сумніви у його автентичності, в тому числі посилаючись на те, що відеозапис здійснено із протиправним втручанням у приватне життя родини Грудіних.

Суд вважає, що докази, надані прокурором у судовому засіданні являються належними та допустимими, оскільки зібрані відповідно до вимог КПК України в рамках даного кримінального провадження.

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення від потерпілого ОСОБА_8 за його ініціативою і доброю волею, диска з відеозаписом із камер відеоспостереження, наданого ним органу досудового розслідування.

За умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

Вказана позиція суду також знайшла своє відображення у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17).

Доводи захисника про те, що відеозапис є не оригіналом документа, а його копією, є непереконливими.

Так, суд виходить з того, що документом, як одним із джерел доказів відповідно до ст. 99 КПК України є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали відеозапису та електронні носії інформації.

Згідно із Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст. 5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 № 8 «Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості», електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документа може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

При цьому, суд ураховує і те, що відеозапис події з камер спостереження з технічних причин неможливо зробити безперервним, оскільки камери охоплюють лише певну територію подвір`я домоволодіння.

Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що наданий потерпілим ОСОБА_8 оптичний диск містить електронні документи, створені не камерами відеоспостереження за місцем його мешкання за адресою АДРЕСА_2 , під час події, що сталася 29.10.2010 року, а в інший час чи за інших обставин чи спосіб. Відеофайл, що міститься на диску створений 29.10.2010 року.

Аналогічну позицію містить і постанова колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 березня 2021 року (справа № 333/1539/16-к).

Таким чином, суд приходить до висновку, що диск із відеозаписами з камер відеоспостереження, зафіксованих у подвір`ї домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , є допустимим доказом.

Щодо посилань сторони захисту, що відеозапис здійснено із протиправним втручанням у приватне життя родини Грудіних, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте й сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з абзацем 2 частини 1 статті 302 ЦК України збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини Статтею 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції.

На підставі наявних у справі доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що реалізуючи своє право на самозахист, та захист від протиправних посягань, ОСОБА_8 встановив камери відеоспостереження території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , де має у власності частину домоволодіння.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Діючим законодавство не передбачено отримання будь-якого дозволу на встановлення таких засобів відеофіксації.

Доказів порушення потерпілим ОСОБА_8 , шляхом запису камерами відеоспостереження, прав співвласників домоволодіння на повагу до їх приватного і сімейного життя, втручання в їх особисте життя, матеріали справи не містять.

Під час судового розгляду підтверджено лише встановлення камер відеоспостереження на подвір`ї домоволодіння, проте, це не доводить, що таке відеоспостереження здійснювалося саме за родиною ОСОБА_11 чи з метою фіксації саме їх особистого життя шляхом збирання інформації.

Потерпілий ОСОБА_8 неодноразово зазначав, що встановлення та експлуатація камер відеоспостереження встановлено виключно з метою самозахисту та створення безпечних умов проживання.

Посилання захисника на той факт, що Грудіни звернулися до правоохоронних органів щодо вчинення ОСОБА_8 протиправного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України є безпідставними, оскільки внесення відомостей до ЄРДР та здійснення досудового розслідування без доведення вини особи, не є доказом незаконності дій ОСОБА_8 .

Щодо доводів сторони захисту з приводу того, що потерпілим у заяві від 29.10.2010 зазначено, що тілесні ушкодження йому завдано невідомою особою, то потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що на момент подання заяви йому не було відомо даних особи, про що ним і було вказано у заяві.

Посилання сторони захисту, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 могли спричинити працівники, які виконували роботи, або за інших обставин, то вказані доводи спростовуються відеозаписом з камер спостереження, який судом визнаний допустимим доказом.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини в пред`явленому йому обвинуваченні суд розцінює як вибрану ним стратегію свого захисту. Проте така позиція обвинуваченого не знайшла свого підтвердження. Аналізуючи у сукупності досліджені у ході судового розгляду докази, суд вважає що до показань обвинуваченого ОСОБА_7 слід віднестись критично, як до таких, які направлені на ухилення від кримінальної відповідальності за скоєння інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, та оцінивши докази у їх сукупності, дослідженні в ході судового розгляду, суд обґрунтовано приходить до висновку, про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

01 липня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 5 КПК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 р.), закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до положень частини 1 статті 12 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно з частиною 2 вказаної статті, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 125 КК України (на час розгляду кримінального провадження) відноситься до кримінальних проступків.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального равопорушення, який відноситься до кримінального проступку, його наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, є пенсіонером, учасник бойових дій, має постійне місце проживання.

Згідно досудової доповіді, складеної фахівцем Павлоградського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області, ОСОБА_7 становить низький рівень небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення), а саме у виді штрафу.

За правилами ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1. ст 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Враховуючи те, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і до дня набрання вироком законної сили минув строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України для кримінальних проступків (два роки), та з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності він не звертався, то обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного покарання на підставах, передбачених п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, що узгоджується з позиціями, викладеними в постановах колегії суддів Першої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справах: №760/18016/15-к від 09.04.2019, №385/939/16-к від 05.02.2020, №137/142/15-к від 11.03.2020.

Під час дослідження доказів у судовому засіданні прокурором були надані матеріали кримінального провадження, які в тому числі містили цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування йому матеріальної шкоди, поданий ним у грудні 2010 року.

Однак, оскільки цивільний позов ОСОБА_8 не був долучений до обвинувального акту при надходженні справи до суду, про наявність цивільного позову не було зазначено у підготовчому судовому засіданні, та до початку судового розгляду, вказаний цивільний позов не був предметом розгляду під час даного судового розгляду.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому ОСОБА_8 , що він не позбавлений можливості звернутися із позовом в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речові докази:

- CD-R диск фірми ANV залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1