Пр-ня по справі № 1кп/521/1498/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
21 жовтня 2021 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальні провадження № 0000059 від 03.02.2021 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Козельськ РФ, громадянки України, не заміжньої, маючої трьох малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не маюча загальної середньої освіти, не працююча, зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживаюча в АДРЕСА_2 , раніше судимої: 1)10.12.2020 року Приморським р/с м. Одеси за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік, обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.
Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачена ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.1. ОСОБА_3 , 02 лютого 2021 року приблизно з 03.00 години до 16.00 години, більш точного часу не встановлено, перебуваючи в квартирі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , за запрошенням господаря ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, переконавшись, що її дії залишаються непомітними для сторонніх осіб, скориставшись тим, що господар в цей час спав, таємно викрала: мобільний телефон марки «iPhome XP» імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 21 099 гривень; мобільний телефон марки «Пиксель 2» імей: НОМЕР_3 , вартістю 2516, 67 гривень; мобільний телефон марки «Пиксель 2ХЛ», вартістю 5500 гривень; ноутбук срібного кольору марки «НР» 14 дюймів, вартістю 20 000 гривень; золотий ланцюжок вартістю 16 669 гривень 25 копійок, золотий кільцевий замочок 9 см., вагою 2,07 гр., вартістю 3066 гривень 74 копійок; золоту підвіску «Георгій-победоносец» вартістю 14 093 гривні 82 копійки; шкіряний ремінь (підвіска) з золотими вставками у вигляді хрестиків, вартістю 6953 гривні 17 копійок.

Після вчинення крадіжки, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 89 898 гривень 65 копійок.

1.2.Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
2.1.Обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю та показала, що з потерпілим ОСОБА_5 познайомилась приблизно у лютому місяці 2021 року на вул. Дерибасівській в м. Одесі. Потерпілий був разом з товаришем. Обвинувачена була разом з подругою. Вони вирішили разом провести час, для чого поїхали за запрошенням до дому потерпілого, який проживав у Малиновському районі м. Одеси. Точну адресу не пам`ятає. У квартирі, вони спільно розпивали спиртні напої. Потерпілий з товаришем сп`яніли та заснули. Подруга, пішла з квартири, оскільки їй стало погано від спиртного. Коли вона залишилась в квартирі та побачила, що потерпілий і товариш заснули вона вирішала викрасти його речі. Викрала мобільні телефони, ноутбук, прикраси із золота. Вказані речі вона продала та отримала кошти, які витратила на власні потреби і на дітей.

В теперішній час зі слів жалкує, що вчинила крадіжку.

2.2.За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_3 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченої та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченою обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність її позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Потерпілий про дату, час та місце розгляду провадження сповіщений належним чином. Надав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі. Цивільний позов заявлений ним підтримує в повному обсязі. Щодо покарання висловився на розсуд суду.

2.4.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
3.1.Обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченої є знаходження у обвинуваченої трьох малолітніх дітей.

3.2.Суд не визнає, як обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченої, оскільки такого каяття не відбулось і не відбувається навіть під час розгляду провадження. Мова не іде про те, що особа жалкує про вчинене. Обвинувачена дійсно жалкує, що вчинила правопорушення, вона жаліє себе, оскільки вже має знання від органу досудового розслідування про можливе невідворотне покарання у вигляді позбавлення волі. Однак це лише емоція щодо себе, це не емоція щодо іншого. Каяття передбачає такий стан людини, який поєднує в собі співчуття і жаль з приводу свого вчинку і саме головне відчування почуття провини за його наслідки. Людина яка здійснила зло по відношенню до іншої, повинна занадто критично оцінити свої дії та помисли, які б не дозволяли припустити іншої думки ніж розумної сповіді у своїх гріхах. Каяття повинно бути виражено в емоціях по відношенню не до себе, а до людини, яка зазнала незаконної поведінки від кривдника. Суд не побачив в емоціях ОСОБА_3 критичної оцінки свого вчинку. Емоції обвинуваченої викликані лише страхом покарання і не мають до каяття нажаль жодного відношення.

3.3.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом під час судового розгляду також не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.
4.1.Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , і встановлюючи ступінь її вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченої, а і її особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень. Окрім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також наявність обставини яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

4.2.Судом встановлено, що ОСОБА_3 фактично не має освіти, закінчила лише 4 класи загальної школи. Знаходиться у віці 31 року. Ніколи не була одруженою, але має трьох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проживає сама з дітьми у селі Петровірівка Березівського району Одеської області. У тому ж селі проживає рідна сестра та бабуся. На час розгляду справи, двоє дітей залишились у сестри. Третю дитину (2 роки), взяла з собою в судове засідання. Мати померла чотири роки тому. З батьком не підтримує стосунки, оскільки він проживає в РФ. Фактично росла без батьків, які були постійно на заробітках, а виросла з бабусею. У школі майже не навчалась і не любила навчатись, дуже часто прогулювала навчання. Ніде не працює. Займається домашнім господарством та дітьми. Виховує дітей самостійно, оскільки не спілкується з батьками дітей. Засуджена Приморським районним судом м. Одеси 10.12.2020 року за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік. Відомостей про притягнення обвинуваченої до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано.

4.3.Даючи оцінку особистості обвинуваченої, суд вважає, що остання нажаль схильна до скоєння правопорушень. Про це свідчить наступне. ОСОБА_3 як зазначено вище у вироку у грудні 2020 року засуджена до досить суворого покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. І хоча таке покарання пов`язано з іспитовим строком, період такого випробування є розумним стримуючим фактором від вчинення аналогічних ітераційних деліктних дій. Очевидно особистість обвинуваченої привела суд до думки про застосування мінімального строку випробування 1 рік. Однак навіть такий мінімальний строк не зміг вплинути на розумну поведінку обвинуваченої. Вчинення нею повторно, нового умисного злочину проти власності, у період через 10 місяців може свідчити лише про абсолютне зневажання закону і встановлених у суспільстві правил. Головним в даному випадку, є відношення обвинуваченої до скоєного, яка повідомила суду, що в момент, коли в неї спонтанно виник умисел на крадіжку, вона зовсім не думала про знаходження під іспитовим строком та про можливе більш суворе покарання за свої вчинки. Головним було бажання вкрасти, оскільки склалась надто сприятлива обстановка (потерпілий та його товариш заснули). Тобто в головний момент події злочину, момент виникнення умислу, його інтелектуальної ознаки, обвинувачена свої егоїстичні бажання, поставила вище не тільки за здоровий глузд але й вище цінностей свого життя, у даному випадку в неї на утримані знаходяться три малолітні дитини, за які саме вона несе відповідальність. Таке відкрите і нахабне нівелювання норм закону та загальних правил поведінки свідчить про вкрай обмежене розуміння людських чеснот.

4.4.Натомість, коли настав час Немезиди, обвинувачена прикриваючись маленькою дитиною просить харитативного відношення, а фактично забути, що мало місце скоєння зла по відношенню до іншої людини. Вся манера поведінки обвинуваченої, її бажання показати свій тяжкий матеріальний стан, у сукупності з явкою до суду з малолітньою дитиною, показають лише бажання уникнути кримінальної відповідальності, без будь-яких наслідків.

4.5.Суд враховує тяжкі матеріальні труднощі обвинуваченої, однак не можна такі труднощі вирішувати за рахунок спричинення зла іншій людині. Окрім того, треба враховувати, що ОСОБА_3 самостійно привела себе у такий стан речей. Не маючи жодної адекватної роботи, не маючи повноцінної родини задля виховування своїх дітей, не маючи інтересів які б сприяли покращенню свого життя, вони створила найсприятливіші умови задля антисоціальної поведінки. Відповідно вона не змогла оцінити звичайні людські стосунки у даному випадку. Довіру яку виказав потерпілий до обвинуваченої, при будь-яких умовах і домовленостях між ними у квартирі, є свідченням певних культурних традицій. Однак нажаль, таких культурних правил обвинувачена не знає.

4.6.Значним фактором при призначені покарання, також є розумні припущення того, що обвинувачена не маючи фактично мінімальних засобів до існування для себе і своїх дітей, не здатна навіть в майбутньому компенсувати потерпілому суму шкоди, яка очевидно для неї представляється фантастичною.

4.7.Суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, з урахуванням наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане виключно з позбавленням волі. Наявність дітей, у даному випадку не може змінити державної політики у сфері захисту права власності. Призначення іншого, більш м`якого покарання очевидно не буде відповідати ані обставинам правопорушення ані особистості обвинуваченої і залишить без розумної відповіді вимоги потерпілого, який як і будь-яка людина бажає справедливої сатисфакції за порушене право.

4.8.Підстав для застосування ст. 75 КК не має, оскільки як зазначено, вище у вироку суду, ОСОБА_3 вчинила новий, умисний злочин знаходячись під іспитовим строком за іншим вироком суду.

4.9.Суд відповідно при призначені покарання за сукупності вироків використовує положення ст. 71 КК та застосовує принцип часткового приєднання частини покарання за попереднім вироком.

5.Підстави для задоволення цивільного позову.
5.1.При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 суд керується вимогами ст. ст. 128, 129 КПК, ст. 13 ЦПК і ст. ст. 1166, 1192 ЦК.

5.2.Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала /ч. 1 ст. 1166 ЦК/.

5.3.Судом встановлено, що шкода завдана майну потерпілої особи ОСОБА_5 заподіяна обвинуваченою ОСОБА_3 у зв`язку з чим позов заявлений потерпілим виключно до ОСОБА_3 , як до особи що заподіяла її. Сама обвинувачена повністю визнала всі позовні вимоги потерпілого.

5.4.Заподіяння шкоди майну потерпілого підтверджується матеріалами кримінального провадження, дослідження яких відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК, судом визнано недоцільним, оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичних обставин по провадженню. Потерпілий повністю документально підтвердив вартість кожної речі, що була викрадена. Частково сума шкоди встановлена за допомогою судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/116-21/12269-ТВ від 29.07.2021 року.

5.5.Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК, яка встановлює диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

5.6.Документально потерпілим ОСОБА_5 підтверджено заподіяння матеріальної шкоди у загальній сумі 87 381 гривня 98 копійок. Різниця у сумі яка визначена у позові, з сумою яка встановлена в обвинувачені полягає в різному визначенні вартості об`єктів викрадення. Так, вартість телефону «GOOGLE» моделі «Піксель 2» судовим експертом визначено 2516,67 гривень. Потерпілий залишився на визначеній ним сумі. Суд вважає за необхідне позов потерпілого про стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю, оскільки документально ним підтверджено факт наявності майна, а обвинуваченою підтверджено факт викрадення саме такого майна. Різниця у сумі не впливає на зміст судового рішення про задоволення позову.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
6.1.Речові докази: 1)мобільний телефон «GOOGLE Pixel», відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК необхідно залишити у власника (законного володільця) потерпілого ОСОБА_5 .

6.2.Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК, належить покласти на обвинувачену.

6.3.Запобіжний захід обвинуваченій до набрання вироком законної сили, враховуючи вид покарання та думку прокурора необхідно застосувати у вигляді домашнього арешту. Вказаний запобіжний захід на думку суду зможе забезпечити поведінку обвинуваченої, до набрання вироком суду законної сили. Окрім того, до набрання вироком суду законної сили, обвинувачена зможе забезпечити питання догляду за дітьми на час відбуття покарання. Підстав для думки про наявність ризику переховування обвинуваченої у даному провадженні не має, в тому числі оскільки обвинувачена з`явилась до суду самостійно.

6.4.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_3 , винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

1.2.Відповідно до ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2020 року та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

1.3.Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченій ОСОБА_3 обчислювати з моменту законного затримання, після набрання законної сили вироком суду.

1.4.Затримати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання законної сили вироком суду.

1.5.До набрання законної сили вироком суду застосувати до ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною обвинуваченій залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ,у певний період доби, а саме з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

1.6.Роз`яснити обвинуваченій її обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

1.7.Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, в межах строку передбаченого ст. 181 КПК, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК:

1) прибувати до прокурора або суду за викликом.

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає /Одеській області, Березівський район, с. Петровірівка/, без дозволу прокурора або суду.

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

1.8.Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

1.9.Контроль за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників відділу поліції Березівського ВП ГУНП в Одеській області.
1.10.Речові докази у кримінальному провадженні: 1) мобільний телефон «GOOGLE Pixel» залишити у власника (законного володільця) потерпілого ОСОБА_5 .

1.11.Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 87 381 (вісімдесят сім тисяч триста вісімдесят одну) гривню 98 копійок матеріальної шкоди.

1.12.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 2402 (дві тисячі чотириста дві) гривні 68 копійок.

1.13.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

1.14.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.15.Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

1.16.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1