Справа № 741/491/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/621/21
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , який ніде не працював, з базовою загальною середньою освітою, громадянина України, неодруженого, судимого:

30 вересня 2014 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.69 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт;

4 квітня 2015 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді одного місяця 15 днів арешту;

5 лютого 2016 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

28 лютого 2020 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 360 грн.; 5 лютого 2021 року ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області штраф було замінено на 80 годин громадських робіт; станом на 25 травня 2021 року відбув покарання у виді 80 годин громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1 961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) грн.

Як встановлено судом першої інстанції, у ніч на 29 березня 2020 року ОСОБА_7 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, через незамкнену хвіртку господарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_9 , проник на його територію, відчинив незамкнені двері сараю, проник до нього, звідки таємно викрав чотири курки породи «Кучинська ювілейна», вартістю 125 грн. кожна, одну курку породи «Мастер грей», вартістю 48 грн., які належали ОСОБА_9 . ОСОБА_7 продовжив свої злочинні діяння, проник у приміщення льоху, звідки таємно викрав 16 кг картоплі по ціні 8 грн. за один кг, та 10 кг картоплі по ціні 12 грн. за один кг, чавунну плиту розміром 54х37 см, вартістю 150 грн., чавунну плиту розміром 70х40 см, вартістю 250 грн., та металевий лом, вартістю 65 грн., які знаходилися біля льоху. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1 261 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним щодо особи обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що при призначенні судом покарання підстави для застосування положень ст.69 КК України були відсутні. Вказує, що судом не були враховані вимоги ст.65 КК України, зокрема вважає що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого добровільне відшкодування завданого збитку. Вказує, що обвинувачений був виявлений працівниками поліції, які вилучили в нього викрадене майно. Таким чином, у обвинуваченого наявна лише одна обставина, що пом`якшує покарання. Також вважає, що судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого, який скоїв новий умисний злочин вже через місяць після засудження його 28.02.2020 за ч.1 ст.309 КК України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, раніше двічі засуджувався за злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, а також за ст.389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт). І хоча вказані судимості було погашено у зв`язку з відбуттям покарання, факт вчинення після того двох умисних злочинів, останній з яких є тяжким, свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, а попередні застосування до нього ст.69 КК України не сприяли досягненню мети покарання. Також вказує, що залишено поза увагою досудову доповідь органу пробації.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити з вказаних у ній обставин, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається. Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора з приводу неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, обставини кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст.65,66,67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винуватого, його вік, стан здоров`я, сімейне положення, соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання, його відносини з родичами, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку і обтяжують покарання - рецидив злочину і вважаючи наведені обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину призначив покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 240 годин громадських робіт.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст..69 КК України та призначено м`яку міру покарання.

Так відповідно до положень ст.69 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено законом застосовується за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.

Так, вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, однак фактично викрадене у потерпілої майно було виявлено та вилучено працівниками поліції, а не добровільно видане чи повернуто обвинуваченим потерпілій. З огляду на те, що матеріали справи не містять будь-якої інформації з приводу відшкодування потерпілій завданої шкоди, колегія суддів не знаходить підстав для визнання зазначеної обставини - добровільне відшкодування завданого збитку пом`якшуючою.

За таких обставин, в обвинуваченого ОСОБА_7 наявна лише одна обставина, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, чого недостатньо для застосування ст.69 КК України.

Крім того, суд першої інстанції в недостатній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, що новий умисний тяжкий злочин він вчинив через місяць після засудження за ч.1 ст.309 КК України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, також неодноразово засуджувався за злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України і не дивлячись на попередні застосування до нього положень ст.69 КК України на шлях виправлення не став, також ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої і є явно несправедливим через м`якість.

З огляду на наведене, колегія суддів знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку.

Суд апеляційної інстанції, призначаючи покарання за новим вироком, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного, що новий злочин вчинив через незначний час після його засудження 28.02.2020 року за ч.1 ст.309 КК України, що раніше засуджувався за вчинення корисливих злочинів і застосування ст.69 КК України вочевидь не посприяло досягненню мети покарання.

Крім того, колегія суддів враховує, що не зважаючи на молодий вік, обвинувачений ніде не працює та не висловлює бажання зайнятися суспільно-корисною працею та отримати законним шляхом засоби до існування, а також досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим оцінено як дуже високий, як і ризик небезпеки для суспільства і його виправлення без позбавлення волі неможливе.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі що буде справедливим та достатнім та сприятиме досягненню превентивної мети покарання, визначеної у ст.50,65 КК України.

Керуючись ст. ст.404, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4