ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3153/21 Справа № 216/4183/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001249 25 червня 2020 року та за №0000557 25 березня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 до 25 грудня 2021 року включно. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про скасування протокольного рішення від 21 липня 2021 року про видалення обвинуваченого ОСОБА_7 з зали судових засідань до закінчення судового розгляду. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого
ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що обвинувачений хоча і проживає за місцем реєстрації, проте офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного офіційного джерела прибутку, крім того не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, а отже й не має достатньо міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, разом із цим обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину проти власності та відносно нього направлено до суду інший обвинувальний акт, крім того, обвинувачений під час кримінального провадження ухилявся від суду, оголошувався у розшук, при цьому знаходився за межами України, що підтверджується медичною документацією, а саме знаходився в м.Москві Російської Федерації, а отже, обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, звільнити останнього з під варти в залі суду та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вказує на те, що має місце тривале тримання під вартою, а саме понад 1 рік та 4 місяці. Зазначає, що суд самостійно ініціював питання про продовження строку тримання під вартою, при цьому в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначив про подання прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 має поганий стан здоров`я. Зазначає, що видалення ОСОБА_7 із зали судового засідання є порушенням його прав на захист, права захищати себе особисто та особисто допитувати свідків, ставити їм запитання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що в судовому засідання 21 липня 2021 року він за станом здоров`я не зміг вийти до зали суду, а суддя ОСОБА_1 постановив рішення про видалення обвинуваченого із зали суду на весь час розгляду кримінального провадження. Вказує на те, що 25 листопада 2021 року потерпіла ОСОБА_8 написала розписку про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди, а також про відсутність будь-яких претензій. Зазначає, що стан його погіршився та за час перебування в КУВП-3 йому не надавалась кваліфікована медична допомога. прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Звертає увагу на те, що в нього є батьки похилого віку, яким важко наглядати за його сином.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином та надав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, а отже, враховуючи те, що відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до матеріалів справи в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.309 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та доводи захисника і обвинуваченого щодо зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_7 офіційно не одружений, обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи потерпілого, та кримінальному правопорушенні у сфері обігу наркотичних засобів, інкриміновані кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.186, ч.1 ст.309 КК України, відносяться до категорії злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, під час кримінального провадження ухилявся від суду, оголошувався у розшук, а отже, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, раніше судимий за вчинення злочину проти власності та відносно нього направлено до суду інший обвинувальний акт, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та обвинуваченим і його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Разом з цим колегія суддів й зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Доводи захисника та обвинуваченого про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , та встановлена наявність ризиків, визначених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст.194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту та обвинуваченим не наведено.
Щодо посилання обвинуваченого на те, що він має батьків похилого віку та малолітнього сина, які потребують його піклування, слід зазначити, що дані обставини не можуть бути підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, так як з урахуванням обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень вищезазначені доводи не свідчать про наявність у ОСОБА_7 перешкод або інших стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки.
Твердження обвинуваченого та захисника про те, що ОСОБА_7 потребує лікування, апеляційний суд вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, окрім того матеріали провадження не містять відомостей щодо неможливості перебування ОСОБА_7 під вартою.
Всі викладені обвинуваченим та захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.
Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4