Кримінальне провадження №629/3681/21
Номер провадження 1-кп/629/343/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 4 взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант», який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді командира 4 взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування військової частини та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в період з 28.12.2020 по 15.06.2021 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно, постійно перебував поза межами військової частин НОМЕР_1 , проводячи час на власний розсуд за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення правопорушення, викладені в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що 28.12.2020 року зібрав свої речі та залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка розташовується в АДРЕСА_1 . Весь час перебував за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 . 15.06.2021 р. з`явився до прокуратури в м. Харків для допиту стосовно даної справи. Зазначив, що покинув військову частину у зв`язку з напруженими стосунками з керівництвом.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого, та вивченням особистості обвинуваченого, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. Таким чином особливий період в Україні триває по теперішній час.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю.

Таким чином дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України - тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При вивченні особи обвинуваченого встановлено, що він є громадянином України, українець, з вищою освітою, не одружений, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 4 взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант», за місцем проходження служби характеризується не задовільно, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні та визначенні виду покарання для обвинуваченного ОСОБА_4 , суд враховує те, що він вчинив тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 12 КК України.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд вважає його щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, його щире каяття, додержуючись принципу законності, індивідуалізації,справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, та вважає дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстави для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, у суду відсутні.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1