Номер провадження: 11-кп/813/1607/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про призначення комплексної судово-медичної експертизи, виклик та допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №004308, внесеному до ЄРДР 13.08.2019 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 / сім / років,

-за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 / вісім / років, із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 / вісім / років, із конфіскацією всього належного йому майна.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання обчислюється з 17.08.2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.08.2019 року до 19.03.2021 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі захисник заявив клопотання про призначення комплексної судово-медичної експертизи, виклик та допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Захисник та обвинувачений підтримали клопотання, прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотань сторони захисту та просила у них відмовити.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думку учасників, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Частинами 1, 2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК. Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту та аналізу вказаної статті випливає, що суд апеляційної інстанції при перегляді кримінального провадження перевіряє докази, оцінку яким дав суд першої інстанції при ухваленні судового рішення, і може дослідити докази, які дослідженні судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, а також дослідити докази, які не досліджувались, якщо сторони судового провадження просили про їх дослідження або якщо про ці докази стало відомо після ухвалення судового рішення.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального провадження.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.

Відповідно до змісту оскарженого вироку, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані зазначені у клопотанні свідки.

Будь-яких доводів, що судом першої інстанції були викривлені або спотворені показання вказаних осіб, клопотання захисника не містить, а зводиться виключно щодо незгоди з наданою їм оцінкою.

Судом першої інстанції в повній мірі надана оцінка допиту потерплих та свідків, яких детально допитано щодо обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованим клопотання захисника ОСОБА_8 про повторний допит свідків, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання.

Крім того, апеляційний суд не вбачає об`єктивних підстав для призначення комплексної судово-медичної експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень потерпілих, оскільки обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи є висновок судово-медичної експертизи від 16.09.2019 року №2239, згідно до якої у громадянки ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: рвані рани мочок лівої та правої вушних раковин. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки. В механізмі виникнення ушкоджень мало місце розтягнення. Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 13.08.2019 року. Рвані рани мочок лівої та правої вушних раковин, як кожна окремо, так і в сукупності, не були небезпечними для життя, спричинили розлад здоров`я строком понад 6-ть, але не більше як 21 день і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.3 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ( а.с. 21-22 т. 2).

Крім того, наявний висновок судово-медичної експертизи від 12.09.2019 року №2029, згідно до якої у громадянки ОСОБА_12 встановлені наступне тілесне ушкодження: рвана рана мочки лівої вушної скойки. Зазначене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, яким могла бути сережка, за яку смикнули. Зазначене ушкодження не характерне для самоспричинення. Утворення зазначеного тілесного ушкодження в результаті одноразового падіння на площину з вертикального, або близького до такого положення, а також в результаті падіння на землю, внаслідок поштовху сторонньої особою, виключається. Описане ушкодження не було небезпечним для життя, а викликає розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм, згідно п.п.2.3.3 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. (а.с. 55-56 т. 2).

Захисник, звернувшись до суду із вказаним клопотанням, не обґрунтував належним чином необхідність проведення комплексної судово-медичної експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень потерпілих, не навів даних, які б давали підстави сумніватися у правильності зазначених висновків та що в ході комплексно судово-медичної експертизи через значний проміжок часу після спричинення тілесних ушкоджень буде з`ясовано додаткові обставини, що мають істотне значення для цього кримінального провадження.

Крім того, заявляючи клопотання про призначення комплексної судово-медичної експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень потерпілих, захисник ОСОБА_13 ставить питання, які вже були предметом дослідження експертів, висновки по яких викладені в експертних дослідженнях, достатньою мірою обґрунтовані, складені на підставі фактичних даних, отриманих в процесі проведення експертиз, не суперечать іншим матеріалам кримінального провадження.

Як зазначено у статті 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно вимог ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права. Також, частиною другої даної статті визначені підстави обов`язкового призначення експертизи.

Вимогами ст. 332 КПК України передбачено, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, якщо: суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності та у випадках призначення психіатричної експертизи за умов вимог ст. 509 КПК України.

Призначення експертизи віднесено на розсуд слідчого або суду, які приймають рішення, виходячи з конкретних обставин справи, необхідності застосування наукових, технічних або інших спеціальних знань і неможливості встановлення фактичних даних іншим шляхом.

З огляду на предмет клопотання, апеляційний суд вважає, що матеріали справи містять достатньо відомостей для прийняття рішення по вказаній справі.

У зв`язку із вищенаведеним, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242, 332, 350, 370, 372, 401, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про призначення комплексної судово-медичної експертизи відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про виклик та допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4