ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України,
25.12.2021 близько 09 год. 50 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у другому під`їзді будинку АДРЕСА_3 , намагався потрапити до квартири АДРЕСА_4 , співвласником якої він є, та забрати особисті речі. Після того, як квартиронаймачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовили ОСОБА_4 у видачі його особистих речей, у останнього виник умисел на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху та інші дії, які загрожують загибеллю людей у другому під`їзді будинку АДРЕСА_3 та іншими тяжкими наслідками, а саме ушкодженню чи руйнуванню житлового будинку.
Реалізуючи свій злочинний умисел та переслідуючи мету порушення громадської безпеки ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, достовірно знаючи, що поширена ним інформація про підготовку вибуху та інші дії, які загрожують загибеллю людей є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення створить усвідомлення реальної небезпеки загрози загибелі людей, знищення майна, зумовить обстановку страху у населення та потягне за собою реагування оперативних служб, ОСОБА_4 , використовуючи мобільний телефон марки «Bravis F 180», належний ОСОБА_8 , в якому знаходилась сім-карта «Водафон Україна», з абонентським номером НОМЕР_1 , здійснив дзвінок на телефон спецлінії « НОМЕР_2 » Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Полтавській області, в ході якого достовірно знаючи, що інформацію, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості у населення, порушить громадську безпеку, повідомив оператору спецлінії «102» про підготовку вибуху та інші дії, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
У ході виїзду працівниками поліції відділення поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області до будинку АДРЕСА_3 повідомлення ОСОБА_4 про дії, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, не підтвердилось, про що було складено відповідний акт перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів працівниками вибухотехнічної служби ГУНП в Полтавській області.
Вказані дії ОСОБА_4 створили реальну небезпеку загрози загибелі людей, знищення майна, наслідком чого стало невідкладне реагування з боку оперативних служб, їх виїзд на місце події з метою ліквідації загрози вибуху та встановлення ними факту неправдивого повідомлення про дії, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив дії, які виразились у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку до вибуху та інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.259 КК України.
Під час досудового розслідування між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , було укладену угоду про визнання винуватості від 19.01.2022, згідно з якою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.259 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. У відповідності до ст.75 КК України ОСОБА_4 буде звільнено від відбування покарання з випробуванням.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно зі ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений, підтримавши угоду про визнання винуватості, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, погодився на призначення узгодженого покарання та пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки укладення та затвердження угоди. Укладення угоди про визнання винуватості є добровільним та усвідомленим з його сторони.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав затвердження угоди про визнання винуватості.
Захисник ОСОБА_5 в суді наголосив, що затвердження угоди відповідає вимогам КПК України, а укладення угоди є добровільним зі сторони обвинуваченого, без застосування будь-якого примусу, погроз чи не відображених в угоді обіцянок.
На підставі повного визнання своєї вини обвинуваченим, його пояснень в ході судового засідання, суд вважає повністю доведеним факт скоєння та вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому суд наголошує, що об`єктивність та повнота матеріалів досудового слідства учасниками судового провадження в судовому засіданні не оспорювалась.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.259 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку до вибуху та інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним, віднесене до тяжких злочинів, шкода за яким завдана державним та суспільним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що укладення угоди з боку обвинуваченого є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать нормам матеріального та процесуального права, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
У відповідності до ч.2 ст.75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У таких випадках, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років (частини 3-4 статті 75 КК України).
Отже, вирішуючи питання щодо тривалості строку випробування, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, під спостереженням лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, суд вважає необхідним визначити ОСОБА_4 іспитовий строк терміном на один рік з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні, цивільний позов не пред`являвся.
Виходячи з викладеного, суд наголошує про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, з огляду на що, керуючись положеннями ст.ст.373, 374, 474-475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 січня 2022 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам кримінального провадження роз`яснити право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1