КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/234/2022 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, в межах строків досудового розслідування, до 21 лютого 2021 року включно.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та зобов`язано його:
- не відлучатись зі свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- прибувати до слідчих та прокурорів у вказаному кримінальному провадженні за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Визначено строк дії покладених на підозрюваного обов`язків,в межах строку досудового розслідування, до 21 лютого 2021 року включно.
Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвалу в частині застосування до Нещерета ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направленодля виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 діб.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не взято до належної уваги те, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 забезпечить виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обґрунтованими та реальними є ризики, які вказують, що підозрюваний при незастосуванні щодо нього тримання під вартою:
- буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду;
- може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
- буде незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.
Апелянт вказує на те, що слідчий суддя не надав належної оцінки реальності ризику переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду, допустивши при цьому істотне порушення кримінального процесуального законодавства, яке полягає у ненаданні належної оцінки всім обставинам в сукупності, як того вимагає ст. 178 КПК України.
На даний час є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки місце проживання та реєстрації останнього різні.
Апелянт також звертає увагу на те, що слідчим суддею не враховано того, що ОСОБА_7 завчасно підготувавшись, приїхавши у нічну пору доби із зовсім іншої області, діючи умисно для досягнення своїх цілей, розгулюючи по населеному пункті із небезпечним бойовим припасом, використав ручну гранату типу «Ф-1», яка становить особливу небезпеку, оскільки мінімальна безпечна відстань - не менше 200 метрів, кинувши її за паркан будинку, в якому живуть люди.
Вказані обставини, в сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, свідчать про те, що він буде переховуватися від органу досудового розслідування, слідчого судді, а в подальшому і від суду.
Також слідчим суддею не взято до уваги обґрунтованість ризику, що підозрюваний незаконно впливатиме на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та потерпілого.
Такими своїми діями, ОСОБА_7 перешкодить здійсненню досудового розслідування в розумні строки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Досудовим розслідуванням встановлено, щоу невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_7 , для власного використання всупереч передбаченому законом порядку у невстановленому досудовим розслідуванням місці придбав предмет ззовні схожий на корпус гранати типу «Ф-1» з предметом ззовні схожим на підривач типу УЗРГМ, які зберігав для подальшого використання.
Крім того, встановлено, що 14 грудня 2021 року, близько 02 години 30 хвилин, ОСОБА_7 підійшов до будинку АДРЕСА_3 , де у нього виник прямий умисел, направлений на пошкодження чужого майна.
ОСОБА_7 , підійшов до будинку за вищевказаною адресою та використовуючи знаряддя злочину, яке підготував заздалегідь та приніс із собою, відокремив запобіжну скобу від корпусу гранати типу «Ф-1», привівши тим самим даний бойовий припас в дію, кинув через паркан вищевказаного домоволодіння бойовий припас, а саме гранату типу «Ф1», внаслідок чого біля стіни будинку відбувся вибух, в результаті якого пошкоджено майно власника будинку ОСОБА_12 .
22.12.2021 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу та в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху.
Обґрунтовуючи дане клопотання, слідчий вказав, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в сукупності, а саме протоколом прийняття заяви від ОСОБА_12 про кримінальне правопорушення від 14 грудня 2021 року, протоколом огляду місця події від 14 грудня 2021 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 14 грудня 2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 17 грудня 2021 року, протоколом пред`явлення особи свідку ОСОБА_13 особи для впізнання за фотознімками від 17 грудня 2021 року, протоколом проведення слідчого експерменту з свідком ОСОБА_13 від 17 грудня 2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 17 грудня 2021 року, протоколами огляду відеозаписів від 20 грудня 2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 14 грудня 2021 року.
Також слідчий вказав, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості є тяжкими злочинами, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
В ході досудового розслідування кримінального провадження задля об`єктивного його розслідування у розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, та які вказують,що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідка, потерпілого.
Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вище вказаним ризикам, в тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, будуть не достатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст.179, 180, 181, 182 КПК України вони не позбавляють в повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.
22.12.2021 року ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області залишено без задоволення вказане клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, в межах строків досудового розслідування, до 21 лютого 2021 року включно, із покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, які визначені даною ухвалою до 03 липня 2021 року включно.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.
При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 ,у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, характеризуючі дані про особу підозрюваного, в їх сукупності.
Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, прокурором зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 194 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, з метою здійснення подальшого розслідування.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що прокурором достатньо не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому враховуючи у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, особу підозрюваного, в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави і обставини, з яких суд відмовив у задоволенні клопотання слідчого, є достатньо обґрунтованими, оскільки вони вказують на те, що слідчий у клопотанні та прокурор в суді першої інстанції в повному обсязі не довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу, слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
При здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням (Bykov v. Russia п. 61).
З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_7 під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею. За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає.
Посилання прокурора на тяжкість злочинів та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки сама по собі тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для застосування виключного запобіжного заходу, при цьому слідчим суддею було враховано наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного в межах їх доведеності з урахуванням даних про особу підозрюваного.
Сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, не може бути підставою для обґрунтованого твердження про можливу втечу цієї особи (Piruzyan v. Armenia п. 95).
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки слідчий суддя, розглядаючи клопотання сторони обвинувачення, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому заслухав пояснення, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту та навів в ухвалі мотиви прийнятого рішення.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
На підставі викладеного, рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованим, оскільки ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора - задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4