СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/7999/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 ,у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000651 від 06.07.2020р., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпро, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2021 до суду надійшло клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
Клопотання мотивовано тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000651 від 06.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
За невстановлених обставин та у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїн в особливо великих розмірах, з метою отримання незаконного прибутку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, маючи прямий умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїн в особливо великих розмірах, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених обставин, незаконно придбав з метою збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежено кокаїн в особливо великих розмірах.

Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи вчиняти дії спрямовані на доведення свого злочинного умислу до кінця, невстановленим способом перемістив вищевказаний наркотичний засіб до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , де розфасував його до 667 (шістсот шістдесяти семи) зіп-пакетів, та до 5 (п`яти) аналогічних зіп-пакунків більшою вагою, де таким чином почав незаконно зберігати з метою подальшого збуту вказаний вище наркотичний засіб в особливо великих розмірах.

В подальшому, з 07 год. 20 хв. до 10 год. 33 хв. 23.09.2021 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено кокаїн в особливо великих розмірах, та зберігалась у 667 (шістсот шістдесяти семи) зіп-пакетах невеликого розміру (орієнтовною вагою по 1 г, кожен), та у 5 (п`яти) аналогічних зіп-пакунках більшого розміру.

Згідно висновку експерта, надані на дослідження контрольні зразки, відібрані під час проведення обшуку, містять наркотичний засіб кокаїн, вагою 25,6552 г, що становить особливо великі розміри наркотичного засобу.

23.09.2021 о 10.38 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України. 24.09.2021 під час досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про те, що він обґрунтовано підозрюється в незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту наркотичних засобів в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Підставою для звернення до слідчого судді із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та наявність ризиків, передбачених пунктами 1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; ризик знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та експертів; продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав. Зазначив, що зібрані органом досудового розслідування докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просила застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави.

Підозрюваний від надання пояснень відмовився, зазначив, що є фізичною особою підприємцем (організовує розважальні заходи, концерти), має постійне місце проживання, одружений, наміру переховуватися від правоохоронних органів не має.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зауважив, що клопотання не містить доказів легітимності проведення комплексу НСРД відносно ОСОБА_4 , а також на тому,що прокурор не забезпечив явку свідків у судове засідання, на покази яких слідчий посилається у своєму клопотанні, що позбавило сторону захисту задати запитання свідкам. На думку сторони захисту, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, лише формально перелічені у клопотанні та не підтверджені. Захисник просив у задоволені клопотання відмовити та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту у нічний час з носінням електронного засобу контролю та покладанням на ОСОБА_4 додаткових процесуальних обов`язків, передбачених ст..194 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали та докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто, явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що зібрані у кримінальному провадженні докази, які додані до клопотання, у їх сукупності, дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину (позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна) може вдатися до відповідних дій.

Ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на даний час органом досудового розслідування не встановлено всіх обставин вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, перевіряється та відпрацьовується інформація щодо участі у вищевказаному злочині інших осіб, яким на даний момент не повідомлялось про підозру, тому ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, матиме можливість знищити, спотворити або сховати предмети, речі та документи, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Наявність ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні зі сторони ОСОБА_4 , обґрунтовується тим, що, перебуваючи на волі, останній може здійснювати вплив на таких осіб з метою надання ними завідомо неправдивих показів, задля уникнення кримінальної відповідальності, зміни ними викривальних по відношенню до підозрюваного показів чи відмови від них.

Також, слідчий суддя вважає, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, може попередити невстановлених осіб, які є співучасниками вказаного злочину, узгодити з ними показання, з метою уникнення ними кримінальної відповідальності.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину з корисливих мотивів, існує ризик того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а також данні щодо особи підозрюваного, який, раніше не судимий, є фізичною особою підприємцем, винаймає житло у м. Дніпро, одружений (дружина ОСОБА_7 ). При цьому, слідчий суддя також бере до уваги те, що органом досудового розслідування встановлено причетність ОСОБА_7 до збуту наркотичного засобу (кокаїну), та остання з 31.07.2021р.знаходиться за межами України на території Російської Федерації, та є громадянкою Російської Федерації.

Згідно ч. 1ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Враховуючи те, що злочин у вчинені якого підозрюється ОСОБА_4 є особливо тяжкими кримінальним правопорушенням у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та правопорушенням проти здоров`я населення, наркоманія є проблемою сучасного суспільства, беручи до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незважаючи на його виключний характер, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів без визначення розміру застави.
Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 23 вересня 2021 року по 21 листопада 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текс ухвали оголошено 29 вересня 2021р.

Слідчий суддя ОСОБА_1