Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000753 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 листопада 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Луцьк Волинської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 листопада 2020 року ОСОБА_5 виправданий за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Цим же вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений: за ч.3 ст.185 КК на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч.1 ст.162 КК штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.1 ст.125 КК - штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частині покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.10.2019, та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання 24.01.2020.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишено попередній тримання під вартою.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 980,70 грн. та вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вбачається з вироку, відповідно до обвинувального акту, 02.12.2019 (точної години досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 перебуваючи у с.Сокиричі Ківерцівського району Волинської області, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов на територію домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у якому, через незачинені на замок вхідні двері проник до господарської споруди, звідки повторно, таємно викрав бувший у використанні діючий мідний кабель 4х2,5 мм загальною довжиною 50 метрів, вартість якого згідно довідки про вартість становить 1600 гривень 00 копійок, яким ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.
Також, ОСОБА_5 , 21.01.2020, близько 15 години 10 хвилин, перебуваючи у с. Сокиричі Ківерцівського району Волинської області, прийшов у житловий будинок до громадянина ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 та перебуваючи в одній із кімнат цього будинку, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень іншій особі, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно збив останнього з ніг, після чого коли ОСОБА_10 перебував в положенні лежачи обличчям донизу, наніс декілька ударів (точна кількість під час досудового розслідування не встановлена) колінами в область шиї та голови, а у подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, взяв дерев`яну палицю, що перебувала в будинку, якою наніс останньому один удар в область потилиці.
Внаслідок вказаних вище неправомірних дій ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №57 від 22.01.2020, наступні тілесні ушкодження: садна на передній поверхні правої вушної раковини, в ділянці лівої брови, в лобній ділянці зліва, забій з внутрішньо-шкірним крововиливом в тім`яній ділянці голови зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Він же, в ніч з 22.01.2020 на 23.01.2020, точна година досудовим розслідуванням не встановлена, прийшов до домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_11 та перебуває у користуванні ОСОБА_10 , маючи намір на незаконне проникнення до житла, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин через неодноразові конфлікти, реалізуючи свій злочинний умисел та діючи з прямим умислом, всупереч волі законного володільця, порушуючи при цьому право кожного громадянина України на недоторканість житла та іншого володіння, що передбачене ст. 30 Конституції України, без передбаченого Законом дозволу та за відсутності інших визначених законом підстав, із застосуванням фізичної сили, руками збив замок із мотузки, яка була зав`язана на вхідних дверях та відкривши їх, таємно проник через вказані двері у середину житлового будинку, чим порушив конституційне право останнього на недоторканість житла.
ОСОБА_5 виправданий у пред`явленому обвинуваченні у тому, що він 09.01.2020, близько 21 години 00 хвилин, діючи умисно, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи в кімнаті житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, що виразилось в нанесенні двох ударів ногою по тулубу ОСОБА_12 , повторно, відкрито заволодів електричним чайником марки «Stenson ME-1049» вартістю 250 грн., який знаходився у картонній коробці на ліжку потерпілої, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить суд вказаний вирок змінити, призначивши йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Обґрунтовує свої вимоги апелянт тим, що призначене йому покарання він вважає таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, зазначивши, що судом не враховано наявності усіх пом`якшуючих обставин та його незадовільний стан здоров`я.

Прокурор ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним та засудити: ч.3 ст.185 КК на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч.1 ст.162 КК до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.1 ст.125 КК - до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.2 ст.186 КК на 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК до покарання, призначеного за цим вироком, просить частково приєднано невідбуту частині покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.10.2019, та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
При цьому, прокурор заявив клопотання про повторне дослідження частини доказів, які місцевим судом були дослідженні неповно та без належної оцінки.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що виправдовуючи ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК, судом не надано належної оцінки всім дослідженим доказам, не спростовано докази сторони обвинувачення, які вказують на вчинення ОСОБА_5 даного злочину. Зокрема, прокурор вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Також прокурор зазначив, що суд покликався на не проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_12 , що позбавило його можливості правильно кваліфікувати дії обвинуваченого за цим епізодом. Проте пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення не дає підстав для твердження, що під час відкритого заволодіння чайником він спричинив потерпілій будь-які тілесні ушкодження і цю обставину підтвердила суду потерпіла ОСОБА_12 , а отже відсутня необхідність такої експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання та відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони обвинувачення, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги прокурора та безпідставність вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, згідно вимог ст.370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

За роз`ясненнями п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», судам слід мати на увазі, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

На думку апеляційного суду, ухвалене судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 судове рішення вказаним вимогам закону не відповідає, оскільки цей вирок містить лише констатацію результатів досудового розслідування, викладених в обвинувальному акті, однак у ньому не сформульоване конкретне обвинувачення, яке визнане судом доведеним за результатами судового розгляду.
Колегія суддів звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Окрім того, як визначено п.1 ч.3 ст.374 КПК, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Натомість, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК, місцевий суд не навів мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, в тому числі і показання потерпілої ОСОБА_12 , яка у суді першої інстанції зазначала, що саме ОСОБА_5 09.01.2020 наніс їй удари та забрав належний їй електрочайник, лише вказавши, що ці докази не доводять «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченого.

Водночас колегія суддів зауважує, що порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК та загальних засад судочинства не відноситься до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбаченого ч.1 ст.415 КПК. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2, 19 ч.1 ст.7 КПК верховенство права, законність, а також дизпозитивність та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
Зважаючи на те, що при скасуванні вироку суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а тому, в силу вимог ч.2 ст.415 КПК, колегія суддів позбавлена можливості для перевірки інших доводів апеляційних скарг.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить до переконання, що вказаний вирок підлягає скасування як ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, із направленням кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог цього Кодексу та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень статей 2, 7 КПК.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_5 раніше застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, який не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області стосовно ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 залишити попередній - тримання під вартою на термін, що не перевищує 60 днів.

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3