Номер провадження № 1-кп/756/1524/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 31.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002400, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.11.2008 за ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.01.2009 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією 1/4 частини майна. 18.10.2013 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- вироком Апеляційного суду Полтавської області від 02.10.2014 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

31.10.2021, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, буд. 30, у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), яке належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи який ОСОБА_4 того ж дня, близько 16:20 год., помітив ОСОБА_6 , яка погано себе почувала та поступово почала втрачати свідомість. Підійшовши до потерпілої, ОСОБА_4 імітуючи надання медичної допомоги, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_6 узяв пакет, який знаходився поруч останньої, в якому знаходились мобільний телефон марки «Nokia», з сім-карткою, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 285 грн (із урахуванням зносу), гаманець, що не має матеріальної цінності, але в якому були грошові кошти в сумі 400 грн, пенсійне посвідчення та посвідчення ветерана праці, виданого на ім`я ОСОБА_6 , які матеріальної цінності не становлять.

Після вказаних дій ОСОБА_4 зник з місця вчинення кримінального правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок учинення злочину, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 685 грн 80 коп.

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), учинене повторно.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 31.10.2021, близько 16:00 год, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, буд. 30, узяв пакет, який лежав біля жінки. Свою поведінку засуджує, просить надати шанс виправитися. Також ОСОБА_4 повідомив, що він має вищу освіту за спеціальністю економіст, але не може влаштуватися за фахом на роботу. Намагався відшкодувати потерпілій шкоду, а саме передати гроші, оскільки не знав, чи повернули працівники поліції вилучені в нього гроші та майно. Саме тому перерахував на картку, яку вказав слідчий, грошові кошти в розмірі 499,50 грн., тобто суму грошей, яку узяв з гаманця потерпілої. Просить також врахувати, що хворіє на ВІЧ 4 стадії, а також захворювання на гепатит Б та Ц. У зв`язку з чим отримує підтримуючи терапію. Крім того, наразі збирає документи для отримання групи інвалідності через ці захворювання.

Потерпіла в судові засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з чим судом було ухвалено рішення проводити розгляд справи, за погодженням з учасниками провадження, у відсутність потерпілої. Проти вказаного рішення учасники провадження не заперечували.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України в виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Захисник ОСОБА_5 просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та захисник не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і у суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), учиненому повторно.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення та відшкодував завдані збитки потерпілій. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_4 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора, уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття і вказане в обвинувальному акті. Також слід урахувати, що обвинувачений добровільно перерахував потерпілій суму коштів, яка ним була викрадена, а також має тяжкі захворювання, які потребують тривалого лікування та підтримуючої терапії, що підтверджується наданими обвинуваченим доказами, а отже ці обставини є суттєвими та повинні бути визнані обставиною, що пом`якшує покарання. Наведене свідчить, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність тяжких захворювань.

При цьому судом було встановлено обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку, що випливає зі змісту обвинувального акту, а саме відомостей щодо потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на особу, котра вчинила кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Наслідки вчинення злочину, а саме, що викрадене майно, окрім частки грошових коштів, було повернуто потерпілій. Особу обвинуваченого, який раніше неодноразово був засуджений, однак має зареєстроване місце проживання, офіційно не працює, хоча має вищу освіту, за місцем проживання характеризується посередньо, і як то вже зазначено, має захворювання на (ВІЛ 4 стадії, легеневий туберкульоз, поза легеневий туберкульоз, хронічний гепатит В+С), а також обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання.

Зазначення судом хвороб при оцінки особистості обвинуваченого не є способом оцінки цих відомостей двічі, а саме як таких, що характеризують особистість обвинуваченого та таких, що пом`якшують покарання, бо суд їх наводить лише з метою уточненням обставин, вказаних в якості обставин, що пом`якшують покарання.

З урахуванням викладених обставин по справі, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Разом із цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також передбачені п. 2, 3, 4, 5 ч. 3 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу), пройти курс лікування від захворювання, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченої та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. Крім того, застосування вказаних додаткових обов`язків та проходження відповідної пробаційної програми, яка передбачена для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, надасть можливість ОСОБА_4 змінити прокримінальне мислення та попередити вчинення ним повторних злочинів, бо саме перевиховання є метою застосування покарання за вчинені особою правопорушення, а також буде запорукою продовження лікування ОСОБА_4 .

Крім того, судом узято до уваги, що у випадку призначення наразі покарання в виді позбавлення волі ОСОБА_4 , існує реальна загроза для його здоров`я, оскільки в умовах ізоляції останній, можливо, не зможе отримувати належної медичної допомоги, що ймовірно створить небезпеку для здоров`я і інших осіб. Отже, існують достатні та об`єктивні причини для застосування положень ст. 75 КК України з покладенням обов`язків пов`язаних із лікуванням необхідним для ОСОБА_4 та відсутність перешкод щодо реалізації пробаційної програми. При цьому наведені в обвиунвальному акті та встановлені в судовому засіданні відомості щодо обвинуваченого свідчать, що до останнього при призначенні покарання раніше не застосовувалось звільнення з іспитовим строком, а отже і відсутні підстави вважати, що такий спосіб відбуття покарання не може бути дієвим.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, ураховуючи вимоги ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід залишити обвинуваченому ОСОБА_4 без змін.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати, а саме витрати понесені на проведення експертизи СЕ-19/111-21/54803-ТВ у сумі 514,86 грн, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, зокрема передане на відповідальне зберігання ОСОБА_6 майно (мобільний телефон марки «Nokia» з сім-карткою, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , гаманець чорного кольору, пластикові картки та грошові кошти в сумі 50 грн) необхідно залишити у володінні останньої.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пунктів 2, 3, 4, 5 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- пройти курс лікування від захворювання, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло з 21:00 год. до 06:00 год за адресою АДРЕСА_2 , з зобов`язанням з`являтися до суду за першим викликом, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Процесуальні витрати, які складають з витрат на проведення експертизи № СЕ-19/111-21/54803-ТВ стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в сумі 514 грн 86 коп. на користь держави;

Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia», з сім-карткою, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , гаманець чорного кольору, пластикові картки та грошові кошти в сумі 50 грн, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити в володінні останньої.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1