Справа № 521/1029/21
Номер провадження:1-в/521/260/21
У Х В А Л А

20 вересня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого - ОСОБА_4 ,
представника колонії - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси із застосуванням відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сивашське, новотроїцького району, Херсонської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, до засудження не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ), суд
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Засуджений підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 , на його думку, не довів своє виправлення.
Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.
ОСОБА_4 засуджений 10.06.2014 року Комсомольським районним судом м.Херсон за ч.2 ст.187, ч.2 ст.187, ст.71, ст.72 КК України до 9 років позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_4 відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, що дає йому підставу звернутися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною ч. 1 ст. 81 КК України визначено: до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною 2 статті 81КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставлення до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення. При цьому висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього трудового розпорядку. Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти постійну, свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин, порушень трудової дисципліни, відсутність трудових порушень.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, початок строку: 28.12.2013 року, кінець строку: 03.03.2022 року, ОСОБА_4 під час тримання в Херсонському СІЗО з 30.12.2013 року по 16.11.2014 року заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
Під час тримання в Миколаївському СІЗО з 16.11.2014 року по 26.11.2014 року заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
Під час тримання в Казанківській ВК №93 з 26.11.2014 року по 03.06.2015 року заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності притягувався 3 (три) рази.
Під час тримання в Ольшанській ВК №53 з 03.06.2015 року по 23.11.2017 року та з 22.12.2017 року по 22.05.2019 року заохочень мав 13 (тринадцять), до дисциплінарної відповідальності притягувався 2 (два) рази.
Під час Райківській ВК №73 з 23.11.2017 року по 22.12.29017 року заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
До Одеської виправної колонії (№14) прибув 22.05.2019 року.
На виробництві установи не працевлаштований, але до праці залучався згідно п.5 ст.118 КК України. За що був заохочений 2 (два) рази.
Але після цього засуджений змінив свою поведінку, та допустив 4 (чотири) порушення режиму тримання.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, але підтримувати взаємовідносин із засудженими негативної спрямованості,. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, але не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується. Намагається відповідально ставитись до виконання робіт з благоустрою установи. До виконання передбачених законом вимог п5ерсоналу ставиться безвідповідально. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст.127 КВК України не приймає участь у роботі самодіяльної організації.
Твердження засудженого ОСОБА_4 про те, що він став на шлях виправлення, зокрема, під час розгляду клопотання, є такими, що не відповідають дійсним обставинам.
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду, і повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.
Той факт, що за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 , має: 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, які не погашені, на думку суду не може бути безумовною підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Таким чином, судом встановлено, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання умовно-достроково.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_1