Справа №585/1731/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/356/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника володільця майна адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2021 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2021 року клопотання прокурора Недригайлівського відділу Роменської окружної прокуратури про накладення арешту на майно було задоволено, накладено у кримінальному провадженні №0000343 від 22 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України арешт на тимчасово вилучене 21 червня 2021 року майно, а саме, на автомобіль марки ЗИЛ ММ3 4502, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зеленого кольору, який на праві власності належить ОСОБА_9 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , пісок, який знаходиться у кузові вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль марки ЗИЛ ММ3 4502, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Не погодившись з таким судовим рішенням, представника володільця майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати, та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000343, а саме: автомобіль марки ЗИЛ ММ3 4502, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зеленого кольору; пісок, який знаходиться в кузові вказаного транспортного засобу; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль марки ЗИЛ ММ3 4502, д.н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог представник володільця майна зазначає, що:

- вказана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону;

- у даному випадку відсутні правові підстави для арешту автомобіля ЗИЛ, піску що знаходиться у його кузові та свідоцтва про його реєстрацію, у зв`язку з втручанням у право особи на майно всупереч закону; не доведенням слідчим вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; не доведенням слідчим ризиків приховування, пошкодження, псування, знищеним, перетворення, відчуження такого майна;

- відповідно до ст. 234 КПК України, обшук житла чи іншого володіння особи проводиться виключно на підставі ухвали слідчого судді і винятком із цього правила, згідно зі ст. 233 КПК України, становлять невідкладні випадки, пов`язані з урятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються в скоєнні злочину, в той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у слідчого дозволу на проведення обшуку та вилучення майна, а саме, автомобіля ЗИЛ д.н.з. НОМЕР_1 , піску що знаходиться у його кузові та свідоцтва про його реєстрацію, тобто, обшук та вилучення майна були проведені всупереч вимог закону, а тому подальші дії у вигляді арешту цього майна не можна вважати виправданим втручанням у право особи на це майно;

- кримінальним правопорушенням за ч. 1 ст. 240 КК України вважається порушення встановлених правил охорони надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, отже заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна можуть бути застосовані виключно у разі якщо внаслідок порушення правил охорони надр було створено небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, однак, всупереч вимог КПК України прокурор у своєму клопотанні про арешт майна не навів жодних доказів обґрунтованості підозри у даному кримінальному провадженні, зокрема, які саме правила охорони надр порушені та яку небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля це потягло за собою, та в чому саме полягає така небезпека, при тому, що саме по собі перевезення піску не вважається кримінальним правопорушенням, оскільки таким є саме порушення порядку видобування корисних копалин, і як зауважував ОСОБА_10 , піску він не видобував, а придбав його у ОСОБА_11 , що був видобутий останнім під час проведення земляних робіт на власній ділянці за адресою АДРЕСА_1 і зазначене не було спростовано прокурором під час розгляду клопотання про арешт майна;

- ОСОБА_8 являється підприємцем та у своїй діяльності використовує автомобіль ЗИЛ д.н.з. НОМЕР_1 , а тому позбавлення його права використовувати автомобіль призведене до надмірного обмеження його правомірної підприємницької діяльності та інших негативних для нього наслідків, оскільки за відсутності автомобіля він вимушений буде винаймати транспорт у третіх осіб, що потягне за собою додаткові витрати для нього, крім того, всупереч вимог ст. 170, 173 КПК України оскаржувана ухвала не містить відомостей про те, в чому саме полягає арешт майна - забороні відчужувати, розпоряджатися чи користуватися майном, а також відомостей про об`єм/масу арештованого піску.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, заперечення прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положенням ч. 1ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення про арешт майна в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження №0000343 від 22 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 червня 2021 року до Роменського РВП ГУНП в Сумській області надійшов рапорт т.в.о. начальника СРПП ВП №1 (с. Недригайлів) Роменського РВП ГУНП в Сумській області про те, що працівниками поліції було зупинено автомобіль ЗИЛ ММЗ, 4502 д.н.з. НОМЕР_1 завантажений піском, який здійснював незаконне видобування корисних копалин та незаконно вивозив пісок з кар`єру в селі Ракова Січ Роменського (колишнього Недригайлівського ) району.

Виїздом СОГ на місце події 21 червня 2021 року, на ґрунтовій автодорозі в с. Соснівка, на відстані близько 1 км від автотраси Н-07 Суми-Ромни-Київ, було виявлено автомобіль марки ЗИЛ ММЗ, 4502 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_12 . В ході огляду вказаного автомобіля встановлено, що його кузов повністю заповнений піском.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля марки ЗИЛ ММЗ, 4502 д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 зеленого кольору є ОСОБА_9 , при цьому встановлено, що з полісу №ЕР-200970991 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки ЗИЛ ММЗ, 4502 д.н.з. НОМЕР_1 застрахований ОСОБА_8 як особою, у користуванні якої перебуває вказаний транспортний засіб.

В подальшому, вищезазначений автомобіль разом з піском, який знаходився в його кузові та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, було тимчасово вилучено і постановою слідчого СВ Роменського РВП ГУНП від 22 червня 2021 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки вони могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення чи містити інші відомості, які можуть вбути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи вищезазначену постанову слідчого, прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді в частині накладення арешту на пісок, який знаходився в кузові транспортного засобу, з врахуванням наступного.

Так, ч. 1 ст. 240 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення встановлених правил охорони надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі.

Доводи апелянта про те, що слідчий у клопотанні не довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 240 КК України та не надав докази щодо віднесення піску до корисних копалин загальнодержавного значення, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу вказаного злочину, колегія суддів вважає передчасними, з врахуванням наступного.

Так, предметом злочину, передбаченого ст. 240 КК України, є не загальнопоширені корисні копалини загальнодержавного значення - це горючі копалини (газ, нафта, вугілля, торф тощо), метали (чорні, кольорові, рідкісні, благородні, розсіяні, рідкісноземельні), неметали (різноманітна сировина, наприклад, хімічна, абразивна, гірничорудна, для облицювальних матеріалів), води (підземні, поверхневі), інертні гази. Не визнаються предметом злочину корисні копалини місцевого значення, які розглядаються як загальнопоширені (наприклад, галька, гравій, пісок (крім формувального, скляного, такого, що використовується у фарфорово-фаянсовій, вогнетривкій і цементній промисловості) та інші.

Таким чином, з врахуванням, того що для з`ясування, чи є зазначений пісок, який визнано постановою слідчого речовим доказом, предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, необхідні спеціальні знання та проведення експертизи, висновок про відсутність підстав для арешту вказаного майна був би передчасним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне провадження №0000343 від 22 червня 2021 року має попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 240 КК України і досудове розслідування, яке передбачає вчинення певних дій щодо зібрання доказів, на даний час ще триває.

При цьому, посилання апелянта на відсутність відомостей про об`єм/масу арештованого піску, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах провадження, а саме, у постанові слідчого про визнання речей речовими доказами від 22 червня 2021 року наявна інформація про те, що кузов автомобіля марки ЗИЛ ММЗ, 4502 д.н.з. НОМЕР_1 був повністю заповнений піском об`ємом близько 4,5 м3, а більш точний його об`єм можливо буде встановити під час досудового розслідування даного кримінального провадження шляхом зважування та складання за його результатами відповідного акту.

Разом з тим, з висновком слідчого судді про наявність підстав для арешту майна, а саме, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та автомобіля марки ЗИЛ ММЗ, 4502 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , колегія суддів погодитись не може, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до п.1 ч. 9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Під час апеляційного розгляду, апелянт - адвокат ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_8 здійснює підприємницьку діяльність та надає послуги щодо перевезення вантажів з використанням автомобіля марки ЗИЛ ММЗ, 4502 д.н.з. НОМЕР_1 .

При цьому, апелянт пояснював, що ОСОБА_10 вказував на те, що пісок він не видобував, а отримав його, як розрахунок за надані послуги, від ОСОБА_11 , який у свою чергу його і видобув під час проведення земляних робіт на власній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані твердження власника майна ні в суді першої інстанції, ні в ході апеляційного розгляду прокурором спростовані не були.

Зі змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що під час розгляду клопотання про арешт майна, представник володільця майна адвокат ОСОБА_7 повідомляв про те, що ОСОБА_8 придбав пісок у жителя с. Ракова Січ, однак вказаним обставинам слідчий суддя належної правової оцінки не надав та належним чином не перевірив правову підставу для накладення арешту на вказане майно, не врахував, що позбавлення останнього права використовувати автомобіль, призведене до надмірного обмеження його підприємницької діяльності та інших негативних для нього наслідків, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п.3 ч. 1.ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З врахуванням вищезазначеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою, у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль марки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та автомобіля марки ЗИЛ ММЗ, 4502 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , слід відмовити.

При постановленні нової ухвали колегія суддів враховує і позицію ВРП, усталену за результатами перевірки судових рішень щодо незаконного накладення арешту на майно (справа №2279/2дп/15-20 від 27 липня 2020 року, справа № 412/2дп/15-21 від 22 лютого 2021 року), відповідно до якої, арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження застосовується не лише для забезпечення досягнення дієвості цього провадження, а й із метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, якщо щодо нього існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке є доказом кримінального правопорушення, чи якщо за його рахунок можливо відшкодувати шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення.

При цьому особа, на майно якої накладено арешт, фактично позбавляється права розпорядження та користування ним. Безумовно, внаслідок накладення арешту на майно особа зазнає втручання з боку держави в особі її державних органів у її право на мирне володіння таким майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на вказану вище правову підставу накладення арешту на майно та з метою реалізації функцій судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні слідчому судді належить під час розгляду клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача з`ясовувати та перевіряти, чи такий засіб забезпечення кримінального провадження є виправданим втручанням у право власності особи, тобто «передбачений законом», здійснюється в «інтересах суспільства», та враховувати розумне співвідношення пропорційності між засобами та метою, «яка має бути реалізована будь-якими засобами, що застосовуються державою, в тому числі тими, які спрямовані на встановлення контролю за використанням особою своєї власності» (рішення у справі «Боржонов проти Російської Федерації», §§5763).

Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 172, 173 КПК України.

Керуючись ст. 170, 173, 404, 405, 407, 409, 411,412, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2021 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000343 від 22 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Недригайлівського відділу Роменської окружної прокуратури про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000343 від 22 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 21 червня 2021 року майно, а саме, на пісок, який знаходиться у кузові автомобіля марки ЗИЛ ММ3 4502, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зеленого кольору.

У задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки ЗИЛ ММ3 4502, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зеленого кольору, який на праві власності належить ОСОБА_9 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль марки ЗИЛ ММ3 4502, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4