Справа № 484/307/22
Провадження № 1-кп/484/173/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2022 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, який має повну середню освіту, на утриманні має неповнолітню дитину, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
11 травня 1995 року ОСОБА_3 у встановленому законодавством України порядку набув право керування транспортними засобами категорії «В», у зв`язку з чим, під час керування транспортним засобом даної категорії повинен був дотримуватися та виконувати вимоги Закону України «Про дорожній рух», а також пункти вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 із змінами та доповненнями, ведених в дію з 01.01.2002 (далі - Правил дорожнього руху України).
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року (зі змінами і доповненнями) містить загальне поняття учасників дорожнього руху, а саме - «Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії...».
Згідно з частиною 5 цієї ж статті Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, між іншим, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з ч. 3 ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону і стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Так, 24 травня 2021 року близько 18 год. 40 хв., більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим позбавив себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та належним чином переконатися в безпеці інших учасників дорожнього руху, керував на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 , реєстраційного документа на транспортний засіб 1519276 (Польща) та діючого полісу №ЕР-202491365 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів технічно справним легковим автомобілем марки «Audi A4», реєстраційний номер (PL) RP 69352, номер кузова (VIN-код) НОМЕР_2 , 2003 року випуску, на якому перевозив на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_6 та рухався у світлу пору доби, по асфальтованій, сухій та чистій ділянці проїзної частини автомобільної дороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» зі сторони м. Первомайська в напрямку м. Миколаєва (по вул. Первомайській в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області).
В процесі руху ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , діючи з необережністю, проявляючи злочинну недбалість, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху шляхом дотримання вимог Правил дорожнього руху України, грубо та умисно порушив вимоги ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також наступні вимоги Правил дорожнього руху України:
-п.1.3 - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
- п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- підпункту «б» п.2.3 - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-підпункту «а» п.2.9 Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;
-п.12.1, який зобов`язує водіїв під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
внаслідок чого на 75км автодороги Н-24 «Благовіщенське - Миколаїв» по вул. Первомайській в с. Мигія, Первомайського району, Миколаївської області, на заокруглені проїзної частини ліворуч, не впорався з керуванням та відхилився від необхідної траєкторії руху, через що допустив частковий виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини праворуч (правими колесами на праве узбіччя з ґрунтовим покриттям та калюжами), а потім повний виїзд за межі проїзної частини ліворуч у кювет, де сталося його перекидання.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому 12-го грудного і 2-го поперекового хребця та струсу головного мозку.
Таким чином, через необережність у виді злочинної недбалості, умисно та грубо порушуючи зазначені вище вимоги Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, однак повинен був і міг їх передбачити, оскільки в силу свого віку та життєвого досвіду, достатнього водійського стажу та відсутності медичних протипоказань щодо керуванням транспортними засобами добре розумів, що, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не зможе у випадку виникнення небезпеки для руху або різкої зміни дорожньої обстановки вжити достатніх та своєчасних заходів для відвернення такої небезпеки, враховуючи вплив алкоголю на ступінь уваги та швидкість його реакції. При цьому ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди шляхом дотримання технічних вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного (через недбалість) порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, а саме дорожньо-транспортною пригодою.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вину в скоєному кримінальному правопорушенні обвинувачений ОСОБА_3 визнав повністю.
Між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 02 лютого 2022 року укладено угоду про примирення.
Сторонами узгоджено, що ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, має бути призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 3 роки.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просив затвердити вказану угоду про примирення, при цьому вказав, що повністю визнає свою вину, згоден з викладеними обставинами в обвинувальному акті та на виконання умов угоди, яку уклав добровільно.
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просила затвердити вказану угоду про примирення.
Потерпіла ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні підтвердила, що претензій до обвинуваченого вона не має, угоду про примирення з ним уклала добровільно і просить її затвердити.
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.
Згідно з п.1 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Потерпіла розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені у п.2 ч.1 ст.473 КПК України.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , віднесено до категорії нетяжких злочинів, згідно з ч.4 ст.12 КК України. Потерпіла претензій не має.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.п.1,4 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Вказана угода не суперечить вимогам КПК України та КК України, відповідає інтересам суспільства, не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Фактичні підстави для визнання винуватості наявні. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.
Обвинувачений ОСОБА_3 погодився на призначення йому узгодженого покарання, яке з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, особи винного, який раніше не судимий, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, якими є його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованою та буде відповідати цим цілям покарання.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим.
Згідно зі ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у справі не заявлено. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Речовий доказ - автомобіль марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова (VIN-код) НОМЕР_2 , 2003 року випуску, який зберігається на майданчику тимчасового утримання автотранспорту Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: вул. Київська,79-Б в м. Первомайськ, Миколаївської області, суд вважає за необхідне повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
На підставі ч.2 ст.124 КПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави судові витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, в розмірі 4462,12 грн.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 02 лютого 2022 року про примирення між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 3 (три) роки.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, в розмірі 4462 (чотири тисячі чотириста шістдесят дві) грн. 12 коп.
Речовий доказ - автомобіль марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова (VIN-код) НОМЕР_2 , 2003 року випуску, який зберігається на майданчику тимчасового утримання автотранспорту Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: вул. Київська,79-Б в м. Первомайськ, Миколаївської області - повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .
У разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів, через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_7