ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4280/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1784/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_12 та продовжено ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 06 травня 2021 року, включно.
Суд обґрунтовуючи своє рішенні зазначив, що з урахуванням обставин справи, осіб обвинувачених, яким інкримінується тяжкий злочин проти особи, що карається позбавленням волі до 10 років, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, з урахуванням тих фактів, що у кримінальному провадженні не допитані потерпілий, свідки, не досліджені матеріали справи, при цьому суд вважає, що існують ризики, які передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 чт.177 КПК України, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погодившись з рішенням районного суду захисником обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 подано апеляційну скаргу на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року, в якій вона просить скасувати оскаржувану ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області і постановити нову ухвалу, якою обрати, відносно обвинувачених, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресами обвинувачених.
Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання від адвоката про витребування з Дергачівського районного суду Харківської області матеріалів клопотання про продовження строку тримання під вартою щодоОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ..
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що судом не в повному обсязі досліджено підставу для продовження запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Апелянт вказує на те, що ризики, на які посилався прокурор при розгляді клопотання, не давали достатніх підстав суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а матеріали кримінального провадження не містять доказів існування таких ризиків. Зазначаючи при цьому, що навіть при існування таких ризиків, на які посилається прокурор, не доведено обставини щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора, а тому суд вправі обрати більш м`який вид запобіжного заходу ніж той, що зазначено, а саме - цілодобовий домашній арешт.
Адвокат ОСОБА_11 звертає увагу на характеристики обвинувачених та зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, є інвалідом та потребує постійного нагляду лікарів, має міцні соціальні зв`язки, офіційну дружину, двох малолітніх дітей, які є на його утриманні, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, матір з якою мешкає та бабусю похилого віку, та також раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; ОСОБА_10 - має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а саме матір з якою мешкає та неповнолітнього брата. Підсумовуючи при цьому, що вищенаведені факти свідчать, що твердження прокурора та слідчого судді про можливість вчиняти інші злочини, переховуватися чи знищити речові докази не відповідають дійсності.

Крім того, захисник вказує, на той факт, що потерпілі вже допитані в судовому засіданні, а тому підозрювані не можуть мати на них ніякого впливу.

До початку апеляційного розгляду від прокурора ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_11 , які повідомлені про час та місце слухання справи належним чином, надійшли телефонограми про проведення апеляційного розгляду без їх участі, у зв`язку із занятістю у розгляді інших кримінальних проваджень призначених на цю дату. Відсутність прокурора та захисника в силу вимог ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинуваченихОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів зможуть вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжких корисливих злочинів проти особи, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, на що обґрунтовано послався прокурор в своєму клопотанні про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів проти особи, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів вважає, що порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3,4, ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, з гідно з якими обмеження прав особина свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Районим судом вірно встановилено, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про:
1.Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146 КК України;
2.Наявність реальних ризиків, які дають підстави вважати, що підозрювані можуть вчинити дії, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України;
3.Недостатність застосування до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 більш мяких запобіжніх заходів, аніж тримання іх під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

Мотиви прийнятого рішення першої інстанції, викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України.
З висновками суду щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою погоджується і апеляційний суд.

Між тим, в клопотанні прокурора не доведено наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а тому висновок про доведеність зазначеного ризику є необґрунтованим. Судові матеріали не містять належного підтвердження в існуванні зазначеного ризику.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт внаслідок наявності у ОСОБА_8 постійного місця проживання, інвалідності, соціальних зв`язків, дружини, двох малолітніх дітей, які є на його утриманні, та факту, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; наявності у ОСОБА_9 соціальних зв`язків, матері з якою мешкає та бабусі похилого віку, та факту, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; наявності у ОСОБА_10 - постійного місця проживання, матері з якою мешкає та неповнолітнього брата, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Посилання захисника щодо упередженості суду та формального підходу до справи при розгляді цього кримінального провадження є суб`єктивними, так як апелянтом не надано будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження цих апеляційних доводів.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися, а застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризику п.3 ч.1 ст.177 КПК України, в зв`язку з акцентуванням в апеляційній скарзі на тому факті, що потерпілі вже допитані в судовому засіданні, а тому підозрювані не можуть мати на них ніякого впливу. Оскільки, ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді