Справа № 524/3444/20
Провадження № 1-кп/524/133/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року . Автозаводський районний суду м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючої колегії - судді ОСОБА_1 ,
за відсутності суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області клопотання про продовження строків тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п.7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Відповідно до ухвали суду від 20.01.2021 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 спливає 20.03.2021 року.
За таких обставин, прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
За змістом абзаців 1, 5 пункту 20-5 «Перехідних положень» КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

На даний час на території України продовжує діяти карантин.

Член колегії суддя ОСОБА_2 станом на 19.03.2021 року перебуває на лікарняному.

За таких обставин, на підставі абзаців 1, 5 пункту 20-5 «Перехідних положень» КПК України, питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою вирішується головуючим суддею одноособово.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. З тих самих підстав прокурор підтримав дане клопотання в судовому засіданні.
Захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_11 заперечували проти продовження строку тримання під вартою, вважали, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до п.36 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого злочинів, не має постійного місця роботи, власного житла та сім`ї, під час досудового розслідування ухилявся від органів слідства по даному кримінальному провадженню, крім того на даний час судом розглядається ще два кримінальні провадження стосовно ОСОБА_6 у вчиненні злочинів корисливо-насильницької спрямованості.

Отже суд вважає, що під час розгляду клопотання прокурором доведено наявність підстав вважати, що існують ризики передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризики того, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , один з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, а інший - особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який під час досудового розслідування перебував у розшуку по даному кримінальному провадженню, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави, у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погорозою його застосування.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 121, п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а тому суд не визначає розмір застави.
Керуючись ст. 331, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме - до 17 травня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського Апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1