Ухвала
Іменем України
09 червня 2021 року
м. Київ
Справа № 641/9363/18
Провадження № 51-2817ск21
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановила:
Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 року, залишеним без зміни ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2017 року за ч. 3 ст. 186 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого

04 жовтня 2018 року за відбуттям строку покарання,
засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 27 жовтня 2018 року приблизно о 21:00, перебуваючи разом з ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 у приміщенні кухні за місцем проживання останнього у квартирі

АДРЕСА_2 , після спільного вживання алкогольних напоїв, будучи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний

із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, умисно завдав один удар ножем ОСОБА_6 в шию з правої сторони, спричинивши йому легке тілесне ушкодження, яке загоїлось з утворенням рубця. Подавивши волю потерпілого до опору, ОСОБА_4 забрав зі столу мобільний телефон потерпілого вартістю 1583,33 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном

на власний розсуд.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржуване судове рішення щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання

за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд першої інстанції взяв

до уваги тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, у психіатра на обліку не перебуває, перебуває з 2003 року на обліку у нарколога з діагнозом синдром залежності від алкоголю, не одружений, за місцем проживання та останнім місцем відбування покарання характеризується посередньо.
Повною мірою врахувавши вказані обставини в їх сукупності, а також зваживши

на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання за ч. 1

ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його м`якість не вбачається. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
При цьому суд апеляційної інстанції слушно зазначив, що по своєму виду та розміру призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненню нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам

ст. 419 КПК України.
З огляду на наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження,

а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити прокурору у кримінальному провадженні у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3