Справа № 739/418/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/416/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прип`ять, Чорнобильського району Київської області, який утримується та відбуває покарання в Державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31», засудженого за п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Ухвалою місцевого суду в задоволенні клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, або заміні не відбутої частини його покарання більш м`яким, відмовлено.

В обґрунтування ухваленого судового рішення зазначено, що довічне позбавлення волі, згідно ст. 64 КК України, це безстроковий основний вид покарання, який встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк. Виходячи із КК України, можливість звільнення від відбування покарання може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Разом з тим, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 87 КК України, помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років. Крім того, зі змісту ч. 7 ст. 151 КВК України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання.

В апеляційних скаргах захисник та засуджений, які за своїм змістом дублюють одна одну, просять ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову, якою замінити покарання останньому з довічного позбавлення волі на покарання на певний строк (максимальний строк), передбачений КК України. Зазначають, що після ухвалення Європейським судом з прав людини рішення у справі «Пєтухов проти України» подальше застосування щодо ОСОБА_6 довічного позбавлення волі є незаконним. Вважають, оскільки рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що застосування покарання у виді довічного позбавлення волі без можливості умовно-дострокового звільнення є катуванням, тобто порушенням прав особи, що гарантовані ст. 28 Конституції України, то задля усунення порушення конституційних прав осіб, які перебувають в однаковому з заявником становищі, в тому числі ОСОБА_6 , прямому застосуванню підлягає стаття 28 Конституції України, в якій якраз зазначається, що ніхто не може бути підданий катуванню та нелюдському поводженню.

Як встановив суд першої інстанції, з особової справи засудженого ОСОБА_6 вбачається, що останній засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2002 року за п.п. 6.12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.187, ч. 3 ст. 289 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 03 вересня 2002 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2002 року залишено без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту і обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, положеннями статті 74 КК України передбачено: порядок звільнення від відбуття покарання, в тому числі процедура умовно-дострокового звільнення; порядок заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням; порядок пом`якшення призначеного покарання.

У судовому засіданні місцевого суду встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 03.02.2002 року за п.п. 6.12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.187, ч. 3 ст. 289 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 03 вересня 2002 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2002 року залишено без змін.

Довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним (ч. 1 ст. 52 КК України) та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально - виконавчої установи (в`язниці) без зазначення у вироку строку його тримання в ній. Особи засуджені до довічного позбавлення волі не підлягають умовно - достроковому чи достроковому звільненню від цього покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Враховуючи вищевикладене, призначене ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним інкримінованих злочинів.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого, суд виходить з положень ст.ст. 81, 82 КК України, якими передбачені можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та можливість заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, однак їх застосування до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачено.

За таких обставин місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про звільнення його від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Посилання захисника та засудженого на порушення прав останнього, зокрема незастосування практики Європейського суду з прав людини як джерела права, яке розтлумачено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України №2» в частині пом`якшення покарання, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень суди керуються лише санкціями встановленими Кримінальним кодексом України, а практика Європейського суду в даному випадку не є джерелом права.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно ч. 2 ст. 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

Враховуючи вищенаведене, порушень закону які давали б підстави для зміни чи скасування ухвали місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги засудженого і його захисника залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4