Справа № 204/22/21
Провадження № 1-в/204/44/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву адвоката ОСОБА_3 , про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_6 , лікаря-психіатра ОСОБА_7 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про зміну примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_4 .
В обґрунтування своєї заяви адвокат зазначив, що відповідно до п. 16 Наказу МОЗ України № 992 від 31 серпня 2017 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 листопада 2017 року за № 1408/31276 «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги» 11 грудня 2020 року в приміщенні Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України» лікарем-психіатром ОСОБА_7 був проведений альтернативний психіатричний огляд пацієнта ОСОБА_4 , до якого за рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2017 року були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до СЗНПД з суворим наглядом. Згідно з висновком № 6 альтернативного психіатричного огляду від 11 грудня 2020 року: ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, ремісія «Б», помірно виражений змішаний тип дефекту; за своїм психічним станом потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. В зв`язку з чим просив розглянути питання про зміну примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_4 .
Законний представник у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав висновок альтернативного огляду та просив змінити вид примусового лікування з суворого на посилений. Оскільки він не є освідченою особою в психіатрії, ним було викликано лікаря-психіатра, який склав даний висновок. Просив задовольнити свою заяву, оскільки він неодноразово спілкувався з ОСОБА_4 і знає, що за чотири роки лікування ОСОБА_4 не представляє суспільної небезпеки для оточуючих. Лікар-психіатр ОСОБА_7 склав висновок у відповідності до наказу за № 992 та вказав ступінь небезпеки ОСОБА_4 , а лікарня цю шкалу не визнає. Даний висновок було надано на підставі документів, які були надані лікарнею.
В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_7 пояснив, що його думка щодо психічного стану ОСОБА_4 не змінилась, його психічний стан навіть покращився. Стан ОСОБА_4 став більш стабільним. Дійсно, він в минулому році декілька разів оглядав ОСОБА_4 , а саме три рази. Стан ОСОБА_4 є стабільним з січня 2020 року, оскільки він так вважає. Він вважає по іншому ніж комісія лікарів-психіатрів лікарні та бачить це в стані ОСОБА_4 . З ОСОБА_4 під час огляду він спілкувався близько години, задавав провокаційні питання та таке інше. Він не зміг побачити у ОСОБА_4 наявність агресії. У пацієнта можуть бути характерні особливості, однак це не повинно розцінюватись як прояви психічного захворювання. Він під час обстеження ОСОБА_4 не побачив у нього чинників суспільної небезпеки. Дійсно у ОСОБА_4 є паралогічність мислення, лише це він у нього побачив. В лікарні ОСОБА_4 вже перебуває чотири роки, та стабілізація психічного стану вже повинна бути та настала. І він бачить, що йому необхідно переведення до лікарні з посиленим наглядом для того, щоб у нього була більша соціальна реабілітація, а в даній лікарні соціальна реабілітація та інтеграція пацієнтів у соціум не проводиться. Він при складанні висновку керувався наказом № 992 МОЗ України. Він проводив огляд ОСОБА_4 на протязі однієї години і вважає, що цього достатньо для того щоб задати пацієнту певні питання та визначити його психічний стан, і визначити чи наявна у пацієнта суспільна небезпека на теперішній час. Йому в лікарні не надавали жодних медичних документів щодо ОСОБА_4 Історію хвороби ОСОБА_4 він не вивчав. Його висновки щодо пацієнта грунтуються на виписці з історії хвороби і особистого спілкування з ОСОБА_4 протягом однієї години. Йому не відомо чи уникав ОСОБА_4 приймання ліків, які йому було призначено лікуючим лікарем. Сам ОСОБА_4 йому не розповідав щодо прийому ліків. ОСОБА_4 постійно перебуває під дією препаратів, які стабілізують його психічний стан. Він вважає, що у ОСОБА_4 за ці роки вже повинен був бути стабільний стан. Стабільність психічного стану полягає у відсутності у пацієнта агресії. ОСОБА_4 має низький рівень суспільної небезпеки, але в подальшому він дійсно може вчинити злочин, а саме крадіжку, грабіж та таке інше, однак не такий тяжкий, який він вчинив раніше. Зазначив, що у ОСОБА_4 низький рівень суспільної небезпеки, що у свою чергу говорить про те, що він може бути переведеним на посилений режим лікування. Шкала, яку він використовував під час проведення огляду ОСОБА_4 , дійсно не валідизована в Україні, однак він її використовує, оскільки дана шкала зазначена в наказі № 992 МОЗ України, і вона не є дуже тяжкою для розуміння, просто необхідно сісти та прочитати. Можливо використовувати різні шкали під час огляду пацієнтів. Його розуміння висловлювання «не валідизована» - це не прийнята Україною на офіційному рівні.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_6 суду пояснив, що альтернативний огляд ОСОБА_4 лікарем-психіатром ОСОБА_7 було проведено одноособово. Шкала, на яку посилається лікар ОСОБА_7 при визначенні ступеню суспільної небезпеки не є валідизованою в Україні, тобто її не можна використовувати. Посилання лікаря ОСОБА_7 на відсутність значної суспільної небезпеки ОСОБА_4 вважає не коректним. Слід врахувати при оцінці стану пацієнта те, що до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. ОСОБА_4 з 20 років вживав наркотичні засоби, а саме канабіс, з частотою прийому по декілька разів на місяць, декілька разів на тиждень. Останні півроку перед вчиненням кримінального правопорушення вживав амфетамін. На теперішній час у ОСОБА_4 несформовані настанови на лікування. Оскільки він є особою чоловічої статі, чоловіки більш частіше вчиняють суспільно небезпечні діяння ніж жінки. Асоціальність. Протягом останніх декількох місяців до скоєного правопорушення ОСОБА_4 ніде не працював. Також психічні розлади у пацієнта настільки виражені, що пацієнт був визнаний недієздатним. Дійсно, він має можливість приймати участь в судових засідання, навіть має можливість відповідати на деякі запитання. Відповідно до ч. 4 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння та який не становить особливої небезпеки для суспільства. ОСОБА_4 оглядався фаховою комісією у складі чотирьох лікарів-психіатрів, які дійшли висновку, що на даний час у нього не усунута особлива небезпека, і це підтверджується останнім висновком комісії лікарів-психіатрів № 54 від 19 січня 2021 року, відповідно до якого «в клінічній картині захворювання зберігались емоційні розлади з дратівливістю, конфліктністю. Вольовий контроль над власною поведінкою та емоційними реакціями був порушений. Продовжував дисимілювати хворобливу симптоматику (омани сприйняття), описану в медичній документації, шляхом її заперечення. Про скоєне казав байдуже. Себе вважав психічно здоровим. Негативно ставився до лікування, не розумів його необхідності, намагався ухилитися від прийому препаратів (ховав таблетки). При патопсихологічному дослідженні відмічались виражені дисимілятивні тенденції, імпульсивність і непродуманість вчинків, знижений самоконтроль, труднощів соціальної адаптації. Враховуючи викладене, пацієнт продовжує зумовлювати особливу небезпеку для оточуючих. Таким чином, ОСОБА_4 , потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом». Окрім цього, відповідно до записів журналу спостережень за пацієнтами були такі факти: денне спостереження за хворими з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин 13 серпня 2020 року «настрій нейтральний, зовні манерний, прагне до лідерства. Спілкується з хворими вибірково, самооцінка завищена, намагається порушувати режимні вимоги, при огляді пацієнта на наявність заборонених предметів була вилучена запальничка. У відповідь на зауваження на свою адресу, стає дратівливий, говорить, що «ви порушуєте мої права, ну й що, що запальничка у мене?»; нічне спостереження з 18 години 00 хвилин 10 вересня 2020 року по 09 годину 00 хвилин 11 вересня 2020 року «настрій знижений, самопочуття не висловлює, серед інших пацієнтів не виділявся, агресивних, аутоагресивних проявів не виявляв. Серед інших пацієнтів тримається високомірно, себе вважає психічно здоровим. Ввечері та вранці ухилявся від прийому препаратів. Вивертний, схильний до обману. Вважає, що навмисно тримають у лікарні, бо від цього залежить ваша зарплата»; денне спостереження з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин 15 жовтня 2020 року: «настрій знижений. Емоційно напружений, нестійкий. Періодично відмічається дратівливість, на зауваження на свою адресу реагує бурно. Себе вважає психічно здоровим, необхідності прийому ліків не розуміє та приймає їх неохоче. Знижений вольовий контроль за власними емоціями та поведінковими реакціями»; денне спостереження за хворими з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин 04 грудня 2020 року: «настрій знижений. У відділенні спілкується з оточуючими вибірково. Вільний час проводив за читанням книжок, переглядом телепередач і фільмів, відвідував прогулянки на свіжому повітрі, грав в настільні ігри. Спілкувався з батьками і друзями за допомогою мобільного телефону. На протязі зміни був періодично дратівливим з побутових причин, сперечався з медичним персоналом. Ніч спав, режим не порушував»; денне спостереження за хворими з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин 17 грудня 2020 року: «настрій нейтральний, скарг не висловлював, доступний продуктивному контакту, агресивних та аутоагресивних тенденцій не виявляв. Лікування приймав під наглядом медичного персоналу, формально погоджується з необхідністю прийому лікування, однак не розуміє для чого необхідно робити». Таким чином пацієнт продовжує становити особливу небезпеку для оточуючих. Метою застосування примусових заходів медичного характеру є усунення усіх чинників суспільної небезпеки, а саме клінічного, особистісного та соціального. На даний час усі ці чинники у ОСОБА_4 залишаються не усунутими. В зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні заяви адвоката.
В судовому засіданні особа, щодо якої розглядається заява ОСОБА_4 суду пояснив, що він завжди самостійно напрошується на роботу з психологом, для того щоб показати завідуючому відділення, що він є адекватною людиною та те, що він зрозумів що накоїв, та розуміє тяжкість вчиненого діяння. Також зазначив, що коли лікуючим лікарем близько трьох років була ОСОБА_8 , то вона йому сказала, що раніше ніж п`ять років щоб він нічого не просив, однак підтвердити це висловлювання лікаря він нічим не може, однак ці слова звучали. Він на протязі п`яти років завжди приймав призначене лікування та ніколи від нього не відмовлявся. Просив заяву задовольнити та змінити йому умови лікування з суворого на посилений.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , та вважав, що на даний час не має об`єктивних підстав для задоволення даної заяви, оскільки в стані пацієнта ОСОБА_4 не відбулося тих змін які б стали підставою для зміни виду нагляду з суворого на посилений, що підтверджується наданими поясненнями представниками лікарні в судовому засіданні.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, записи журналу спостереження за пацієнтами, історію хвороби та особову справу, суд вважає, що заява адвоката ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи іншого законного представника, у разі якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Відповідно до п. п. 14, 16 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 31.08.2017 року за № 992 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.11.2017 року за № 1408/31276, продовження, зміна виду або припинення ПЗМХ здійснюються судом за заявою представника СЗНПД в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України та Кримінально процесуальним кодексом України. Пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра.

Частиною 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно пункту 16 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 992 від 31 серпня 2017 року пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. У разі такого звернення пацієнта до лікаря-психіатра лікуючий лікар-психіатр протягом однієї доби готує форму первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974, для надання її лікарю-психіатру, який буде проводити альтернативний психіатричний огляд. Керівництво СЗНПД забезпечує допуск лікаря-психіатра до пацієнта протягом одного робочого дня після пред`явлення обраним лікарем-психіатром документа, що посвідчує особу, документа про вищу медичну освіту та посвідчення про наявність кваліфікаційної категорії (сертифікат лікаря-спеціаліста) лікаря-психіатра (лікаря-психіатра дитячого).

Таким чином, нормами КК України встановлюються лише обставини, які мають враховуватися судом при застосуванні примусових заходів медичного характеру, а при вирішенні питання про продовження чи зміну заходів закон обмежує суд дослідженням висновку лікарів-психіатрів, яким обґрунтовано необхідність продовження, зміни чи припинення таких заходів.
Пункт 19 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом № 992, регламентує оцінку ризику скоєння пацієнтом СНД. Але суд звертає увагу на ту обставину, що закон не містить посилання на те, що оцінка ризику скоєння пацієнтом СНД є єдиним та ключовим критерієм при вирішенні питання про продовження, скасування чи зміну заходів. Виходячи з чого, суд окрему увагу приділяє ретельному аналізу та оцінці існуючим в матеріалах справи висновкам комісій, та документам, складеним лікарями за міжкомісійний період внаслідок щоденного спостереження за пацієнтом, спілкування з ним та лікування.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 скористався своїм правом та звернувся до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. З дослідженого висновку № 6 від 11 грудня 2020 року, наданого лікарем-психіатром ОСОБА_7 , вбачається, що ОСОБА_4 встановлено діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, епізодичний тип перебігу захворювання, ремісія «В», помірно виражений змішаний тип дефекту. Враховуючи стабільність психічного стану тривалий час, відсутність активної психосимптоматики у вигляді слухових чи зорових галюцинацій, де актуалізацію маячних ідей переслідування, стійкість та стабільність емоційно-вольової сфери, відсутність агресивних тенденцій, сформовану критику до власного захворювання та скоєного СНД, розуміння потреби постійного прийому підтримуючого лікування та наявність реальних планів на майбутнє. Також зважаючи на проведення діагностування з приводу визначення ступеня соціальної небезпеки можна прийти до висновку, що за своїм психічним станом пацієнт на даний час не являє значної суспільної небезпеки. За своїм психічним станом потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. В зазначеному висновку лікар-психіатр ОСОБА_7 посилався на визначення ступеню соціальної небезпеки та оцінки ризику повторного скоєння злочину згідно статичного та діагностичного керівництва DSM-5.
Встановлений діагноз висновком альтернативного огляду лікаря-психіатра ОСОБА_7 не суперечить зі встановленим раніше діагнозом ОСОБА_4 , що свідчить про дійсне захворювання пацієнта.
Лікар-психіатр ОСОБА_7 у своєму висновку оцінив ступінь суспільної небезпеки та ризику повторного скоєння злочину згідно статистичного та діалогічного керівництва HCR-20 Version 3.
З пояснень, які були надані представником закладу ОСОБА_6 в судовому засіданні, вбачається, що на даний час в Україні офіційно не затверджено шкалу ризиків HCR-20 Version 3, та вона є такою, що офіційно не переведена на українську мову, та не валідизована в Україні тобто не набула статусу офіційної.
В поясненнях лікаря-психіатра ОСОБА_7 , які ним були надані в судовому засіданні, він не заперечував той факт, що шкала ризиків HCR-20 Version 3 офіційно не переведена на українську мову, та в свою чергу не адаптована в Україні.
Механічне впровадження іноземних методик оцінки ризику недоцільно, оскільки вони були розроблені в іншому культурному, соціальному та правовому контексті. Для впровадження таких методик потрібно пройти процес валідизації та довести, що така шкала залишиться достовірним інструментом для вимірювання ризиків.
Встановлюючи у п.19 Правил можливості оцінки ризиків, законодавець не встановив виключний перелік методик, які мають бути застосовані, враховуючи динаміку розвитку медицини її реформування та вдосконалення в Україні. В даному випадку, використана лікарем-психіатром ОСОБА_7 методика з огляду на відсутність її перекладу на українську мову та не адаптованість свідчить про той факт, що вона не імплементована Україною, у зв`язку з чим суд не може покласти дані такої методики в обґрунтування встановлення ступеню суспільної небезпеки ОСОБА_4 .
Як вбачається з пояснень наданих лікарем-психіатром ОСОБА_7 в судовому засіданні, ОСОБА_4 має низький рівень суспільної небезпеки, але в подальшому він дійсно може вчинити злочин, а саме крадіжку, грабіж та таке інше, однак не такий тяжкий, який він вчинив раніше, в зв`язку з чим він може бути переведений на посилений режим лікування.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Таким чином, законодавець визначив підстави для госпіталізації (зміни примусових заходів медичного характеру) до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом виключно за наявності одночасної сукупності двох вимог: вчинення суспільно небезпечного діяння не пов`язаного з посяганням на життя інших осіб та психічного стану особи, який не становить загрози для суспільства. При цьому, з часом при проведенні лікування в умовах закладу з посиленим наглядом такий чинник, як вчинення суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з посяганням на життя інших осіб, відступає на другий план та втрачає першочергове значення внаслідок проведення комплексного лікування та тримання пацієнта в умовах лікарні. Між тим, такий чинник, як загроза для суспільства не втрачає свого значення, та усунення якого є вирішальним при розгляді питання можливого переведення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено лікарем-психіатром ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , хоча й в меншому обсязі, але становить загрозу для суспільства, оскільки зберігається можливість рецидиву вчинення протиправного діяння ОСОБА_4 .

Разом з тим, в судовому засіданні представником установи ОСОБА_6 було обґрунтовано необхідність продовження лікування ОСОБА_4 в умовах лікарні з суворим наглядом.
Крім того, судом в судовому засіданні була досліджена історія хвороби ОСОБА_4 , а саме щоденникові записи: від 03 серпня 2020 року, відповідно до якого «доступний продуктивному мовному контакту. Всебічно орієнтований вірно. В розмові насторожений, замкнений, недовірливий. На запитання відповідає неохоче, на початку розмови коротко, в процесі розмови стає більш говірким, афектується. Схильний скорегувати дистанцію, перебиває лікаря, висловлює значну недовіру, відводить погляд, з роздратуванням заявляє: «та мені все одно, Ви частина системи, що ж Ви мені іншого скажете, звісно хворий треба лікування… навіщо, якщо у мене все нормально? Я шкодую, що потрапив в лікарню, у мене дитина росте, а я тут сиджу». Критичні здібності грубо порушені. Намагається ухилятись від лікування»; від 13 серпня 2020 року, відповідно до якого: «поведінка демонстративна. Вибагливий до оточуючих. Дистанції дотримується складно. Намагається порушувати режимні вимоги, при огляді пацієнта на наявність заборонених предметів, вилучена запальничка. У відповідь н зауваження на свою адресу, дратується, заявляє «Ви порушуєте мої права, ну й що, запальничка у мене?». Психокорекції піддається на короткий час; від 22 серпня 2020 року, відповідно до якого: «інструкції медичного персоналу виконує неохоче, періодично сперечається. За минулі дні агресивних тенденцій не виявляв. Серед пацієнтів тримається зверхньо, періодично буває дратівливим з побутових причин. Обтяжується перебуванням на лікуванні. Критично свій психічний стан не оцінює, необхідність лікування не усвідомлює, про скоєне каже без адекватного емоційного резоному, холодно»; від 28 серпня 2020 року, відповідно до якого: «при огляді скарг не висловлює. За минулі дні психічний стан без помітної динаміки. З хворим проведена чергова психокорекцій на розмова, скерована на формування у пацієнта критичного відношення до свого стану, оптимізацію його поведінки в складних для нього ситуаціях в спілкуванні з людьми, аналіз скоєного суспільно небезпечного діяння. З доводами лікаря не погоджується, полегшено сприймає скоєне»; від 04 вересня 2020 року, відповідно до якого «пацієнт намагається підбурювати інших пацієнтів до супротиву виконанню режимних вимог, сперечається з медичним персоналом, дратується, схильний до провокування конфліктів. Психокорекції піддається на короткий термін. Дистанції в спілкуванні з медичним персоналом не дотримується. Необхідності лікування не розуміє, має збережені інтелектуальні здібності під час бесіди з лікарем, формально погоджується з необхідністю прийому ліків, але намагається ухилитись від прийому препаратів, ховати таблетки, у відповідь на зауваження з цього приводу дратується, усе заперечує»; від 11 вересня 2020 року, відповідно до якого: «серед інших пацієнтів тримається високо мірно, себе вважає психічно здоровим. Мислення паралогічне, з зісковзуваннями. Продуктивна психосимптоматика не виявляється. Критичні здібності грубо порушені. Періодично намагається ухилятись від прийому препаратів. Виверткий, схильний до обману. Вважає, що його навмисно тримають у лікарні, бо від цього залежить «ваша зарплата», доводи лікаря сприймає з роздратуванням»; від 18 вересня 2020 року, відповідно до якого: «з лікарем тримається підкреслено ввічливо, намагається виставити себе з кращого боку в розмові. При обговоренні наявного у нього психічного захворювання напружується, каже «я не знаю, там лікарі все написали, я вже Вам все розповідав». Про скоєне каже холодно, байдуже, при уточнені причин свого вчинку дратується, каже «та я не можу пояснити, навіщо я до лісу пішов з рушницею, та звідки я знаю, пішов та й пішов, яка різниця». Тяжкості і протиправності скоєного не розуміє. Лікування сприймає негативно, намагається ухилитися від прийому ліків»; від 15 жовтня 2020 року, відповідно до якого: «намагається контролювати власну поведінку, однак періодично відмічається дратівливість, конфліктність з побутових причин. Знижений вольовий контроль за власними емоційними та поведінковими реакціями. Хитрий, вивертний. Себе вважає психічно здоровим, лікування приймає неохоче, необхідності не розуміє. Надмірно чутливий до зауважень на свою адресу»; від 22 жовтня 2020 року, відповідно до якого: «з хворим проведена психоосвітня бесіда, скерована на формування критичного відношення до свого стану, усвідомлення наявного психічного захворювання, симптомів, якими це захворювання може проявлятися. З доводами лікаря не погоджується, вважає себе психічно здоровим»; від 29 жовтня 2020 року, відповідно до якого: «емоційно напружений, легко афектується, егоцентричний. Настрій мінливий. Мислення непослідовне, з зісковзуваннями. Судження вітіюваті. З приводу скоєного жалю не висловлює. Омани сприйняття поведінкою не виявляє. Маячні ідеї не висловлював. Критичні здібності порушені, необхідності лікування не розуміє»; від 20 листопада 2020 року, відповідно до якого: «в клінічній картині захворювання продовжують відмічатись дратівливість з побутових причин, конфліктність, порушення вольового контролю за власною поведінкою. Продовжує дисимілювати хворобливу симптоматику минулого, що описана в медичній документації (слухові омани сприйняття) шляхом заперечення. Критично свій психічний стан не оцінює, не розуміє мети перебування в закладі, обмежується необхідністю перебування на лікуванні, вважає, що може лікуватись на посиленому нагляді, і взагалі є здоровою психічно людиною, лікувальні настанови не сформовані. До скоєного зберігає байдуже ставлення»; від 04 грудня 2020 року, відповідно до якого: «у віділенні з оточуючими спілкується вибірково, переважно з пацієнтами схильними до адекватної поведінки, порушення режимних вимог, лідерами, з іншими хворими тримається високомірно. Вільний час проводив за читанням періодичної літератури, переглядом телепередач і фільмів, відвідує прогулянки на свіжому повітрі, грає в настільні ігри. Періодично буває дратівливим з побутових причин, сперечається з медичним персоналом. Лікування приймає під контролем медичного персоналу»; від 10 грудня 2020 року, відповідно до якого «на запитання відповідає в плані заданого, відповіді щодо хворобливої симптоматики минулого, що описана в мед документації (слухові омани сприйняття) надає після паузи, обдумує свою відповідь, після чого каже з посмішкою: «та не було у мене ніколи, ніяких голосів, нічого я не чув такого… вже не пам`ятаю, може щось перегнув на експертизі, а може це вони сам придумали». Не розуміє хронічного характеру наявного у нього психічного захворювання. Параноїдну симптоматику у вигляд маячних ідей переслідування в минулому пояснює як «нервовий зрив», розповідає: «я думав, що мої знайомі хочуть відібрати у мене квартиру, під час розмов по мобільному телефону чув свій голос, слова повторювались, тому подумав, що телефон прослуховують і стежать за мною». При цілеспрямованому розпитуванні повідомляє, що попросив бабусю піти з ним, щоб перевірити свою кров в лабораторії на наявність в ній якихось речовин, бо думав, що «знайомий підсипав мені щось в чай, бо я почав погано спати, був знервований, а потім нас направили в Глеваху на обстеження, але я не поїхав, бо злякався, що госпіталізують в психлікарню». На момент огляду омани сприйняття поведінкою не виявляє, маячні ідеї не висловлює. Хворобливі переживання, що відмічались на момент скоєння делікту не розкриває. Відводить погляд, каже «я не пам`ятаю чому я пішов за рушницю..не знаю..бабуся казала, там багато зайців, я узяв рушницю і пішов шукати зайців, я узяв рушницю і пішов шукати зайців, вийшов аж до річки….потім побачив машину дядька і відчув якусь небезпеку від нього, тому почав стріляти». Про скоєне каже холодно, без жалю. При обговоренні теми необхідності лікування, формально погоджується з доводами лікаря, каже: «якщо Ви вважаєте, що треба лікувати, буду лікуватись». Самостійно пояснити, чому вважає лікування потрібним не може, однак запевняє, що розуміє необхідність прийому ліків.
Зазначені щоденникові записи підтверджуються й оглянутими в судовому засіданні витягами з журналу спостереження за пацієнтами.
Вказані щоденникові записи, які містяться в історії хвороби ОСОБА_4 спростовують стверження адвоката ОСОБА_3 та самого ОСОБА_4 , а також пояснення лікаря-психіатра ОСОБА_7 , щодо фактів розуміння скоєного, необхідності лікування та відсутності ступеню небезпеки остання для суспільства. Підстави ставити під сумнів достовірність таких записів у медичній карті ОСОБА_4 у суду відсутні.

Окрім цього, беручи до уваги факт того, що складання альтернативного висновку лікарем-психіатром ОСОБА_7 склав лише 60 хвилин, у той час коли при складанні висновків комісія лікарів-психіатрів спирається на безперервне спостереження за пацієнтом, ведуть особову справу, досліджують щоденникові записи за останні шість місяців, медичну картку, які у сукупності і оцінюються при складанні висновків, що додатково свідчить про повноту та обґрунтованість раніше наданих висновків з обґрунтуванням доцільності продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 в умовах лікарні з суворим наглядом.

Суд також звертає увагу й на пояснення, які були надані ОСОБА_4 в судовому засіданні, які повністю узгоджуються з раніше наданими висновками комісії лікарів-психіатрів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за своїм психічним станом становить особливу небезпеку для оточуючих, і потребує тримання та лікування в умовах лікарні з суворим наглядом.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що висновок альтернативного огляду лікаря-психіатра ОСОБА_7 , в якому зазначено, що ОСОБА_4 на даний час не являє значної суспільної небезпеки та потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом не підлягає задоволенню, тому у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1