Справа № 184/671/21
Номер провадження 1-кп/184/141/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та виклику учасників кримінального провадження кримінальне провадження № 0000013 від 11.01.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою (9 класів), не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 11.01.2021 близько 16 години знаходився за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_2 , коли до нього в гості прийшла ОСОБА_3 , в якої був належний їй мобільний телефон марки ZTE А5 2020 року. В цей же час у ОСОБА_2 виник кримінально протиправний намір, спрямований на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_4 , шляхом зловживання її довірою.

Реалізуючи свій кримінально протиправний намір, ОСОБА_2 11.01.2021 о 16 годині 40 хвилин, перебуваючи на кухні квартири АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись дружніми стосунками з потерпілою, попросив у ОСОБА_4 мобільний телефон ZTE А5 2020 року для здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_4 , яка раніше вже надавала ОСОБА_2 мобільний телефон, довіряючи йому та не підозрюючи про справжній кримінально протиправний намір, добровільно передала останньому свій мобільний телефон ZTE А5 2020 року вартістю 2599 гривень. Продовжуючи реалізовувати свій кримінально протиправний намір ОСОБА_2 , не маючи намір повертати мобільний телефон власнику, взяв його та вийшов з поля зору потерпілої ОСОБА_4 в іншу кімнату. Після цього ОСОБА_2 скориставшись тим, що його кримінально протиправні дії ніхто не бачить, заволодівши мобільним телефоном пішов з квартири та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, заклавши у ломбард.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 завдав потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 2599 гривень 00 копійок.

Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню надійшов до суду із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку відповідно до положень ч.1 ст.302 КПК України, оскільки ОСОБА_2 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, відповідно за правилами, передбаченими ст.ст. 381-382 КПК України

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_2 , подав заяву, складену у присутності захисника ОСОБА_5 та законного представника ОСОБА_6 , згідно якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального проступку встановлені в повному обсязі та не оспорює їх.

Також, у вказаній заяві зазначив, що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі є добровільною, без будь-якого незаконного примусу чи обіцянки, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_4 , та її законний представник ОСОБА_7 , надали письмову заяву, в якій зазначили, що згодні з встановленими досудовим розслідуванням обставинами кримінального проступку і згодні з розглядом обвинувального акту в суді у спрощеному провадженні за їх відсутності.

Також, у вказаній заяві зазначили, що згода потерпілої ОСОБА_4 , та її законного представника ОСОБА_7 , на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без їх участі є добровільною, без будь-якого незаконного примусу чи обіцянки, а також про їх обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку потерпіла та її законний представник будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, приймаючи до уваги заяву останнього, складеної в присутності законного представника та захисника, в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, врахувавши позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену у п.8 Постанови №5 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд доходить висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали обвинувального акту та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_2 у заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) доведена «поза розумним сумнівом» та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 190 КК України.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65, 103 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Таким чином, при призначенні виду та розміру покарання, необхідного та достатнього для виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд, згідно з вимогами ст. 65 та ст. 103 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України. є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин; дані про особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, раніше не судимий, не працює, не навчається, характеризується посередньо, кримінальне правопорушення вчинено за відсутності дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.
Крім того, судом відповідно до ст. 103 КК України та ст. ст. 485 та 487 КПК України досліджено умови життя та виховання неповнолітнього ОСОБА_2 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Зокрема, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 виховується в неповній сім`ї. Мати ОСОБА_6 приділяє недостатньо уваги вихованню та навчанню сина, впливу на останнього не має. Неповнолітній перебував у центрі на обліку, як особа, схильна до правопорушень. Має обмежене коло товаришів. Має шкідливі звички. На обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.
Згідно характеристики Державного професійно-технічного навчального закладу «Покровський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів», ОСОБА_2 був зарахований до ДПТНЗ «Покровський ЦППРК» на 1 курс навчальної групи № 932 за спеціальністю «Електрослюсар, слюсар (черговий) та з ремонту устаткування. Електрогазозварник. Стропальщик» з трьохрічним терміном навчання 20.08.2019 року. 10.07.2020 року дана особа була відрахована з навчального закладу за порушення правил внутрішнього розпорядку. За час навчання ОСОБА_8 показав низький рівень навчальних досягнень. Учень не відвідував навчальний заклад, про що неодноразово направлялися листи матері, до поліції та ССД.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Водночас, суд звертає увагу на те, що мета покарання, зокрема, виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, може бути досягнута лише тоді, коли кримінальне покарання буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо його виконання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання, враховуючи відсутність в неповнолітнього обвинуваченого постійного місця роботи та доказів наявності джерел доходу, що унеможливлює призначення останньому покарання у виді штрафу, суд вважає за необхідне призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_2 покарання у виді громадських робіт у межах санкції ст.100 КК України, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.
Питання про речові докази, суд вирішує виходячи з положень ст.100 КПК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_2 під час досудового розслідування по кримінальному провадженню запобіжний захід не застосовувався. Підстав для його обрання та застосування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373-376, 381-382, 484, 485 - 487 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 не застосовувався.

Речовий доказ: мобільний телефон фірми ZTE А5 2020 року переданий під розписку на відповідальне зберігання представнику потерпілої ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили залишити представнику потерпілої.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

У відповідності до ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1