Дата документу 08.04.2021 Справа № 336/6802/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6802/20 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/566/21 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження, за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Соколівка Вільнянського району Запорізької області, громадянку України, з вищою освітою, офіційно не працюючу, заміжню, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в редакції на час вчинення діяння), що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 09.10.2020 р. приблизно о 12.30 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні магазину «ЕВА» по вул. Чарівній 129 в м. Запоріжжі, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяла з торгівельної полиці майно, що належить ТОВ «Руш», а саме:
- блиск для губ 14 «Колор мі Кутюр колекшн» вартістю 158 гр.40 коп.,
- сережки 18D107-4 вартістю 31 гр.99 коп.,
- сережки 19А974 вартістю 47 гр.92 коп.,
- резинку 18S80 вартістю 39 гр.99 коп.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 направилась до виходу з магазину повз касову зону із вказаним майном без оплати товару, проте з причин,що не залежали від її волі,не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки її було зупинено співробітниками магазину з викраденим майном.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію її дій, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд застосував до обвинуваченої покарана у виді штрафу у розмірі, який діяв до 01.07.2020. Разом з тим, ОСОБА_7 вчинила кримінальний проступок у жовтні 2020 року, тому їй повинно бути призначено покарання у межах санкції ч.1 ст.185 КК України в редакції Закону від 22.11.2018 №2617-VIII, тобто штраф у розмірі 17000 грн. Прокурор зазначає, що обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та дають підстави для застосування ст.69 КК України, в матеріалах справи відсутні. Вважає, що суд не врахував дані, які характеризують особу обвинуваченої.

На підставі викладеного просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України у виді 80 годин громадських робіт.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; обвинувачену і її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги сторони обвинувачення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, при обставинах, які викладені в формулюванні обвинувачення, а також щодо кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційних скаргах не порушується.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн. судом першої інстанції не дотримався вимог ст.4 КК України.

Оскільки, санкцією ч.1 ст.185 КК України (в ред. Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), яка діє з 01.07.2020, передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Суд першої інстанції застосував до обвинуваченої покарання у виді штрафу в розмірі, що діяв до 01.07.2020, за вчинений кримінальний проступок 09.10.2020.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення покарання ОСОБА_7 .

Поряд з цим, враховуючи принципи доречності, необхідності, пропорційності при призначенні кримінального покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , судова колегія зазначає, що для досягнення мети покарання за вчинений кримінальний проступок, має бути призначене покарання у виді штрафу із застосуванням вимог ст.69 КК України, в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з огляду на таке.
Вирішуючи питання про розмір призначеного покарання обвинуваченій за вчинений кримінальний проступок, колегія суддів, зазначає, що відповідно до п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 році у справі «Христов проти України» право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».
У справі «Скоппола проти Італії № 2» від 17.09.2009 р. ЄСПЛ виклав правову позицію, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Крім того, судова колегія наголошує, що в психологічному аспекті кримінальне покарання базується на закономірностях, що кримінальне покарання є дієвим з урахуванням суб`єктивної сторони злочину та перспективи зміни особистості засудженого, змусить останнього відчути каяття совісті, прагнення до позитивних самозмін та створити перешкоди у антисоціальному способу житті. Складовим змістовним елементом індивідуалізації кримінальної відповідальності, на думку колегії суддів є створення для особи правового впливу суспільства шляхом створення для нього стану судимості, в подальшому посилення ефекту кримінального покарання в разі вчинення нового кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи викладене, апеляційний суд при призначенні такого кримінального покарання виходить з вимог мети кримінального покарання, яка викладена в змісті ст.ст.50 і 65 КК України (запобігання вчиненню нових злочинів і виправлення особи засудженого) й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання, які повинні відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватої.
Частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Таке рішення має бути виваженим і вмотивованим, мають бути визначені не тільки обставини, що пом`якшують покарання, але й наведені переконливі доводи про доцільність такої заміни з позиції дотримання загальних засад призначення покарання та його цілей. Суд має бути переконаним, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Також для застосування ст.69 КК України суд врахує особу обвинуваченого при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією, це означає, що суд, взявши до уваги різноманітні обставини, які характеризують особу винного, робить висновок про те, що передбачене санкцією типове покарання є для цієї особи надмірно суворим, а призначене з урахуванням ст.69 КК України покарання забезпечить досягнення закріпленої у ч.2 ст.50 КК України мети покарання. Обставини, що характеризують особу винного, можуть стосуватись у т.ч. посткримінальної поведінки особи (щире каяття, добровільне відшкодування заподіяних збитків, сумлінне ставлення до праці, тяжке захворювання тощо).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, відносно обвинуваченої, колегія суддів вважає, що до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відноситься її щире каяття у скоєному, визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, які обтяжують кримінальне покарання обвинуваченій відсутні.

Крім того, ОСОБА_7 має позитивну соціально-побутову характеристику, стійкі соціальні зв`язки, а саме одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що істотно знижує суспільну небезпечність обвинуваченої.

Отже, підставами для застосування вимог ст.69 КК України при призначені покарання обвинуваченій в даному кримінальному провадженні є те, що ОСОБА_7 має пом`якшуючі обставини (ст.66 КК України), позитивну характеристику.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що кримінальне покарання у виді штрафу із застосуванням вимог ст.69 КК України в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, змусить ОСОБА_7 відчути каяття своєї совісті, прагнення до позитивних самозмін та створить у неї перешкоди в розвитку її злочинного способу життя.
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає доводи сторони обвинувачення щодо призначення обвинуваченій покарання у виді вісімдесят годин громадських робіт є таким, що не відповідає меті покарання і особі обвинуваченої, оскільки не відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, небезпечності скоєного та даним про особу винуватої.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок суду стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання, застосувавши вимоги ст.69 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неподаткових мінімумів доходів громадян.
В решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , в частині призначеного їй покарання змінити.

Призначити кримінальне покарання ОСОБА_7 , із застосування ст.69 КК України у виді штрафу в сумі 850,00 гривень, що становить п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4