справа №619/4378/16-к
провадження №1-кс/619/756/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021року Дергачівський районний суд

Харківської області

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому питання про самовідвід судді,

В С Т А Н О В И В:

До Дергачівського районного суду надійшла заява судді ОСОБА_3 ОСОБА_4 про самовідвід по справі № 619/4378/16-к (провадження № 1-кс/619/1/21).

В обгрунтування заяви суддя ОСОБА_3 вказує,що до Дергачівського районного суду Харківської області надійшло кримінальне провадження за заявою ОСОБА_4 щодо роз`яснення ухвал Дергачівського районного суду Харківської області від 20.01.2017, якими йому було відмовлено у відводі прокурора ОСОБА_5 та судді ОСОБА_6 .
У судовому засіданні ОСОБА_4 неодноразово заявляв відвід судді ОСОБА_3 по тим підставам, що вона навмисно в серпні 2019 року визнала його таким, що не має права на житло у приміщенні, де він був зареєстрований, а також в іншому кримінальному провадженні при обранні запобіжного заходу не забезпечила йому право на захист, не урахувала його інвалідність у зв`язку із тяжким захворюванням та операціями, тому він не довіряв судові у складі судді ОСОБА_3 , як особі що може об`єктивно розглянути його заяви у даному кримінальному провадженні. У судовому засіданні від 29.06.2021 заявник ОСОБА_4 і зовсім відмовився спілкуватися із судом, надавати пояснення, відповідати на запитання, поводився із підозрою до суду, який обов`язково порушить його права та інтереси.
Дослідивши надані матеріали, суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з таких підстав.

На розгляді у судді ОСОБА_3 перебувають заяви ОСОБА_4 про роз`яснення ухвал Дергачівського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року, якими відмовлено у відводі прокурора ОСОБА_5 та судді ОСОБА_6
ОСОБА_4 заявляв судді ОСОБА_3 відвід, разом з тим ухвалою Дергачівського районного суду від 29.06.2021 в задоволенні заяви було відмовлено.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.
У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).
Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).
У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).
Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. 75 КПК суддя заявляє самовідвід.
Частиною 1 статті 81 КПК України передбачено, що у разі заявлення самовідводу суддею, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
Обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, зазначені у статті 75 КПК України.

Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Обставини, які зазначені у заяві про самовідвід, є необґрунтованими. Заява не містить вмотивованих обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Так у рішенні 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти» ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, § 98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).
Суд вважає, що поведінка судді ОСОБА_3 не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду справи № 619/4378/16-к (провадження № 1-кс/619/1/21).
За змістом положень п.п. 2.5 Банголорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23, суддя відводиться від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Отже, суддею ОСОБА_3 не зазначені обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Обставини, на які посилається ОСОБА_3 у заявленому самовідводі, не є підставами для самовідводу, передбаченими КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 81 КПК України питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою судді.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 75, 80, 81, 369-372 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід по справі № 619/4378/16-к (провадження № 1-кс/619/1/21) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15 липня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1