ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/522/19
Номер провадження 11-кп/819/674/21 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 190;
ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Херсон

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

Обвинуваченого: ОСОБА_6

Прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, №0000599 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.06.2021 про продовження тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 190; ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_7 та продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 190; ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України, на 60 днів до 30.07.2021 року включно

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції формально підійшов до розгляду питань про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не взявши до уваги та не надавши оцінки усім обставинам, які мають суттєве значення для вирішення цього питання.

Також зазначає, що суд першої інстанції взагалі не виконав свого обов`язку щодо встановлення ступені обґрунтованості пред`явленого обвинувачення та вагомості доказів на підтвердження цього, пославшись лише на тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень.

Крім того, захисник ОСОБА_9 ставить під сумнів винність ОСОБА_6 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, пославшись на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 та відсутність очевидців скоєння обвинуваченим правопорушень.

Просить скасувати ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.06.2021, постановити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_8 заявила клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

01.06.2021 судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000599, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 190; ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою на 60 днів до 30.07.2021, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , була заслухана думка прокурора, надані пояснення обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_6 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З огляду на матеріали кримінального провадження, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 289 КК України, а тому може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, скоїти інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, вік та стан здоров`я, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, крім того судовий розгляд триває.

Ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а також матеріалами апеляційної скарги та додатками до неї.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 , які були зазначені в апеляційній скарзі захисника, а саме щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення та вагомості доказів на підтвердження цього, показань свідків та потерпілих, то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.

Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.06.2021 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 190; ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України на 60 днів до 30.07.2021, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .