Справа №:755/5497/21
Провадження №: 1-кп/755/953/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження строку дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, військово службовця, ВЧ НОМЕР_1 , м. Гостомель, Київської області, одруженого, маючого на утриманні сина 2016 року народження, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 15.04.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 263 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
в с т а н о в и в:

у судовому засіданні суд поставив на обговорення питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .
При обговоренні питання прокурор вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 мотивуючи тим, що ризики які були при обранні запобіжного заходу передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились. Відносно обвинуваченого неодноразово застосовувались примусові приводи в судові засідання, крім того ОСОБА_4 перебував в розшуку. Крім того, відомо, що відносно ОСОБА_4 винесено обвинувальний вирок в іншому кримінальному провадженні. А тому, вважає, що більш м`який запобіжний захід може вплинути на подальший хід справи.
Захисник ОСОБА_5 заперечила проти продовження строку тримання під вартою. Зазначила, що сторона обвинувачення не надала на підтвердження ризиків доказів. Зазначила, що обвинувачений не буде переховуватись від суду, оскільки має малолітню дитину, а тому просила змінити більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений підтримав захисника та запевнив суд, що винайме квартиру та буде ходити до суду.

Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до наступного:
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За приписами статті 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
При вирішені даного питання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.
Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (Заява N 40107/02) Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" ( 980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).
Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Прокурор, зазначив, що на даний час ризики продовжують існувати, такі як вчинення обвинуваченим дій спрямованих на ухилення від суду, перешкоджанню судового розгляду, оскільки відносно ОСОБА_4 неодноразово застосовували примусові приводи в судові засідання. Разом з тим, обвинуваченого вже оголошували в розшук, а також з огляду на ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, підтримав продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Суд вважає, що ризики переховування ОСОБА_4 від суду є переконливими, оскільки обвинувачений систематично не з`являвся у судові засідання без поважної причини, до нього неодноразово застосовувались примусові приводи та ОСОБА_4 оголошувався в розшук, що у свою чергу свідчить про його легковажне та безвідповідальне ставлення до кримінального правопорушення та про його намір перешкоджати належному проведенню судового розгляду. Разом з тим, Дніпровським районним судом м. Києва ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України, що свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів.
Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні суду не надано. Заперечення захисника не містить достатніх підстав для зміни запобіжного заходу.

Таким чином, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, у тому числі й на домашній арешт.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки вважає, що на даний час не відпали ризики, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою та виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 в умовах ізоляції від суспільства.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. За таких обставин суд вважає не доцільним визначати розмір застави обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 331, 372, 376, 392 КПК України, суд,
постановив:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України на 60 днів, тобто до 23 липня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя