Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/8544/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

слідчого ОСОБА_2 ,

представників власника майна, щодо якого подане клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_2 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №00231, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст. 298, ч.1 ст. 365-2, ч.1 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна, в якому просить накласти арешт на нежитлові будівлі (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З) по АДРЕСА_1 , загальною площею 3 109,7 кв.м., які на праві приватної власності належать ПП «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» (), із встановленням заборони їх відчуження, оформлення, здійснення реєстраційних дій відносно об`єкта нерухомості та проведення будівельних робіт ПП «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» та буд-якими іншими фізичними або юридичними особами, уповноваженими вказаним приватним підприємством.

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до рішень Київської міської ради від 27 грудня 2001 року №208/1642 та від 02 грудня 2010 року №284/5096 до комунальної власності територіальної громади м. Києва віднесено будинки на АДРЕСА_2 , літ. Б, В, Г, Д, Е, Ж.

Також, згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 25 листопада 2008 року у справі №31/348 територіальній громаді Подільського району м. Києва на праві власності належала нежитлова одноповерхова окремо стояча будівля загальною площею 273, 6 кв. м за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Подільської районної у м. Києві ради від 28 жовтня 2010 року №883 «Про затвердження результатів Інвестиційного конкурсу та залучення інвесторів до реконструкції або реставрації жилих та нежилих будинків, а також вбудованих в жилі будинки нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади міста Києва», пунктом 3 якого залучено до реконструкції або реставрації непридатних для проживання будинків № 2, літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, 3, по АДРЕСА_1 загальною площею 3109,7 кв.м. ПП «Конвалія- Нерухомість».

Відповідно до п.6.3. указаного рішення райради від 28 жовтня 2010 року №883 Подільській районній у м. Києві раді доручено укласти разом з КП «Поділ-ІнвестРеконструкція» інвестиційні договори з інвесторами на реконструкцію або реставрацію будинків.

На виконання вказаного рішення райради між КП «Поділ- ІнвестРеконструкція» (Замовник) та ПП «Конвалія-Нерухомість» (Інвестор) 15 листопада 2010 року укладено Інвестиційний договір №16 на реконструкцію та будівництво об`єкта за адресою: вул. Хорива, 2, літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, 3 в Подільському районі м. Києва.

Предметом вказаного договору є реалізація інвестиційного проекту з реконструкції та будівництва за вищевказаною адресою на умовах конкурсу, визначених районною конкурсною комісією по залученню інвесторів до реконструкції або реставрації жилих та нежилих будинків, а також вбудованих в жилі будинки нежилих приміщень, що знаходяться на балансі житлово- експлуатаційних та інших організацій комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва (протокол № 15 від 27 жовтня 2010 року).

Відповідно до п. 8.2 договору право власності забудовника-інвестора та замовника на майно виникає після введення об`єкту в експлуатацію та оформлюється у відповідності до діючого законодавства.

Згідно з листом Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 березня 2021 року №106-1892 на даний час об`єкт реконструкції у встановленому чинним законодавством порядку в експлуатацію не введений.

За інформацією Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05 квітня 2021 року №055-6863 містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки на вул. Хорива, 2 (літ. А,Б,Г, Д, Е, Ж, 3) у Подільському районі м. Києва не видавались, документи, які надають право на виконання підготовчих (будівельних) робіт, не видавались та не реєструвались, в експлуатацію об`єкти не приймались.

Разом з тим установлено, що ПП «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» 24 липня 2017 року незаконно, в порушення вимог ст.ст. 2, 18, 22, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зареєстровано за собою право власності на нежитлові будівлі (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, 3) по АДРЕСА_1 загальною площею 3 109, 7 кв.м.

Дані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Указана реєстрація права власності на об`єкти комунальної власності призвела до порушення прав територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та необхідності звернення прокурора з позовом щодо її скасування.

При цьому ПП «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ», підписуючи інвестиційний договір від 15 листопада 2010 року №16, достеменно було відомо, що відповідно до п. 8.2 договору право власності на спірне майно могло виникнути у нього лише після проведення реконструкції майна та введення об`єкту в експлуатацію.

Вказане свідчить про недобросовісність набуття ПП «КОНВАЛІЯ- НЕРУХОМІСТЬ» права власності на спірне комунальне майно.

Разом з тим, за наявності державної реєстрації права власності на спірні об`єкти за ПП «КОНВАЛІЯ- НЕРУХОМІСТЬ», на даний час існує реальна можливість відчуження спірного об`єкта, що ускладнить захист та поновлення порушених прав.

Враховуючи викладене, постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві нежитлові будівлі (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, 3) по АДРЕСА_1 загальною площею 3 109, 7 кв.м. визнано речовими доказами.

Із урахуванням наведеного, слідство вважає, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на зазначену вище нежитлову будівлю, подальше використання земельної ділянки та продовження будівництва зумовлюватиме безповоротність повернення у первинний стан, а також знищить докази вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, нерухомого майна або його залишків, яке у разі подальшої забудови буде повністю знищене, що унеможливлюватиме в подальшому встановлення шкоди, завданих збитків шляхом проведення відповідних експертних досліджень. Крім того, арешт надасть змогу зупинити вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні слідчий підтримала клопотання із наведених у ньому підстав.

Представники ПП «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ», як власника майна, щодо якого подане клопотання, заперечували щодо поданого клопотання у зв`язку з його необґрунтованістю, пояснивши, що зазначений об`єкт нерухомого майна не відноситься до об`єктів культурної спадщини, вже не має статусу пам`ятки архітектури, право власності щодо нього приватним підприємством набуто правомірно та перевірено судом, на даний час будь-які роботи щодо будівництва та реконструкція на об`єкті не здійснюються.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та документи, надані в обґрунтування та заперечення вимог клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що нежитлові будівлі (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З) по АДРЕСА_1 , загальною площею 3 109,7 кв.м. на праві приватної власності належать ПП «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» (), що підтверджено матеріалами справи.

Станом на час розгляду клопотання про арешт майна до суду не надано відомостей стосовно особи, до якої висунуто підозру.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 4 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 статті 173 КПК України).

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Водночас жодних документів, передбачених чинним законодавством України, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що діяльність третіх осіб, у володінні яких знаходиться майно, про арешт якого клопоче слідчий, має відношення до знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини , а також того, що на об`єкті здійснюється роботи з реконструкції або будівництва без належної документації, слідчим не надані.

Суд також враховує, що нежитлові будівлі (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З) по АДРЕСА_1 не є об`єктом культурної спадщини.

Зокрема, із наданих представниками ПП «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» документів, утому числі копій судових рішень, встановлено, що зазначений об`єкт нерухомого майна вже не має статусу пам`ятки архітектури, правомірність набуття права власності щодо нього перевірена судом, на даний час будь-які роботи щодо будівництва та реконструкція на об`єкті не здійснюються.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, беручи до уваги можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є передчасним.

Зважаючи на те, що до клопотання прокурором надана недостатня кількість доказів необхідності накладення арешту, суд не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власника майна та інших осіб від не вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170 - 173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_2 про арешт майна в рамках кримінального провадження №00231, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 298, ч.1 ст. 365-2, ч.1 ст. 364 КК України, а саме нежитлових будівель (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З) по АДРЕСА_1 , загальною площею 3 109,7 кв.м., які на праві приватної власності належить ПП «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» (), відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1