Справа № 461/8313/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1466/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 , як власника майна, на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.11.2020, по матеріалах кримінального провадження № 0000800 внесеного в ЄРДР 02.10.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст. 190 КК України, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно тимчасово вилучені речі у ОСОБА_6

за участю:
скаржника - ОСОБА_6 ,

представника- адвоката ОСОБА_7 ,

встановила :
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.11.2020 задоволено клопотання слідчого СВ розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучено у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження, зокрема на:
мобільний телефон марки «Samsung Galaxy 20S», червоного кольору, в чохлі червоного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім карткою мобільного оператора «Київстар» номер: НОМЕР_3 ;
один блокнот, темно синього кольору з рукописними написами, зі слів ОСОБА_9 , з її особистими написами.
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що дослідження та збереження вилучених речей має важливе значення для кримінального провадження, майно, на яке просив накласти арешт слідчий, відповідає критеріям, визначеним у ст.170 КПК України, оскільки прямо стосується предмету доказування у вказаному кримінальному провадженні. При цьому слідчим суддею було враховано правову підставу для арешту майна, достатність належних доказів, які вказують на ймовірне вчинення злочину, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому суд вважав, що таке обмеження права власності є розумним та виправданим.
На вказану ухвалу подав апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який покликається, що є власником вилученого, за адресою: АДРЕСА_1 , майна. Просить поновити йому строк апеляційного оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді від 11.11.2020 в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy 20S», червоного кольору, в чохлі червоного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 . Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

Щодо пропущеного строку апеляційного оскарження, то зазначає, що копію даної ухвали його дружина ОСОБА_9 отримала 14.12.2020. У подальшому ним, як власником мобільного телефону, було подано клопотання в суд про скасування арешту на мобільний телефон, яке слідчий суддя розглянув 23.12.2020 і відмовив у задоволенні клопотання, тому вважає, що строк оскарження ухвали від 11.11.2020 слід рахувати з цього моменту, тобто з 23.12.2020 і останній день оскарження є 28.12.2020.
По суті апеляційних вимог апелянт покликається на те, що під час проведення обшуку був вилучений його мобільний телефон, що підтверджує фіскальний чек долучений до апеляційної скарги, за нього він досі сплачує кошти в банк частинами.
Апелянт зазначає, що слідчий в клопотанні не роз`яснює яке саме суттєве значення по справі має даний телефон, який було куплено 17.09.2020 ним, ОСОБА_6 , беручи до уваги те, що протиправні дії групи осіб були розпочаті у 2019 році. Під час проведення обшуку ніхто з працівників поліції не встановлював законного власника вилученого майна, зокрема мобільного телефону. На даному телефоні відсутня будь-яка інформація щодо можливого вчинення злочину, оскільки телефон є його власністю і його по справі не викликали для допиту в будь-якому статусі. Більше того, якщо припустити, що на телефоні є необхідна інформація, яка має відношення до кримінального провадження, то її можна скопіювати на спец.носій, оскільки інформація це доказ у цифровій формі, а не у фізичній (флешка чи карта пам`яті), можна все зафіксувати протоколом та передати йому на відповідальне зберігання, як власнику майна. Таким чином не буде порушено принцип права власності. Речовим доказом у справі є інформація, а не її носій, тобто телефон, однак апелянт стверджує, що на ньому немає інформації пов`язаної з кримінальним правопорушенням.
Заслухавши доповідь судді, міркування скаржника - ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційні вимоги, думку прокурора про відмову у задоволені апеляційної скарги, обговоривши доводи наведені в клопотанні про накладення арешту на майно, вивчивши матеріали провадження надані суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг у відповідності до вимог ст. 404 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Також, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 171 КПК України встановлено обов`язкові вимоги, яким повинно відповідати клопотання про арешт майна.
Завданням кримінального провадження повинні досягатися таким чином щоб до жодної особи не було застосовано необґрунтованого процесуального примусу (ст. 2 КПК України).

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні в якості речового доказу (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69).

При винесенні ухвали судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього доказів в матеріалах кримінального провадження.

З ухвали слідчого судді вбачається, що слідчим управлінням ГУ Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні, відомості про яке 02.10.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000800, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України.
Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Львівської обласної прокуратури, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження, зокрема на:
мобільний телефон марки «Samsung Galaxy 20S», червоного кольору, в чохлі червоного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім карткою мобільного оператора «Київстар» номер: НОМЕР_3 ;
один блокнот, темно синього кольору з рукописними написами, зі слів ОСОБА_9 , її особистими написами.
Клопотання мотивоване тим, що вказане майно має суттєве значення для проведення досудового розслідування та може бути використане як докази вчиненого кримінального правопорушення, в тому числі як речові докази, оскільки зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.
Слідчий суддя своє рішення мотивує тим, що вилучені під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , речі та документи мають доказове значення, оскільки містять інформацію щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з його незаконним з права власності об`єктів нерухомості, що є предметом дослідження у вказаному кримінальному провадженні.
Вилучені в ході обшуку предмети, постановою слідчого, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Зважаючи на вищезазначене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчої у накладені арешту на майно, яке вилучене у гр. ОСОБА_6 діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими. Покликання про те, що апарат мобільного телефону немає слідів кримінального правопорушення та може бути переданий йому на відповідальне зберігання, після зняття інформації з нього, є безпідставним, оскільки слідство ще триває і з речовим доказом проведені не всі необхідні слідству дії.

Колегія суддів не вбачає будь-якої невідповідності висновку суду першої інстанції нормам КПК України та фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді..

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.11.2020, по матеріалах кримінального провадження № 0000800 внесеного в ЄРДР 02.10.20 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст. 190 КК України, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно вилучене за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: