У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року
м. Київ

Справа №451/1380/17
Провадження №51-1253ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 - представника потерпілого Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України (далі КК України) на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 197-1 КК України -закрито.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника потерпілого Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області адвоката ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 без зміни.
Як установлено судами, ОСОБА_5 впродовж серпня 2016 року - серпня 2017 року, діючи в особистих інтересах, з метою вирощування сільськогосподарських культур, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно, з корисливих мотивів, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, достеменно знаючи, що він не має права використовувати землі загальною площею 388,6 га, які розташовані на території Барилівської, Березівської, Дмитрівської та Куликівської сільських рад Радехівського району Львівської області, за межами населених пунктів сіл Барилів, Березівка, Дмитрів та Куликів та відносяться до земель державної форми власності, оскільки такі не надавалась йому у встановленому порядку у володіння, користування та у власність й жодних правочинів щодо цих земель її власником не укладалось, маючи умисел на отримання прибутку для подальшого використання на власні потреби, самовільно, за допомогою сільськогосподарської техніки та працівників ТзОВ «БАРКОМ», які були переконані у законності виконання вказаних робіт, вчинив самовільне зайняття цих земель шляхом їх обробки, засівання та вирощування ріпаку, сочевиці, сої, соняшника та гречки, чим завдав державі збитки на загальну суму 403 315,40 грн.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі адвокатом ОСОБА_4 викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх доводів щодоістотного порушення вимог кримінального процесуального закону адвокат ОСОБА_4 посилається на те, що :
ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а саме при винесенні вказаної ухвали була порушена таємниця нарадчої кімнати.
Судами не було перевірено доказів, які виключають наявність обставин стосовно ОСОБА_5 про зупинення перебігу давності та про переривання перебігу давності.
Судом першої інстанції цивільний позов було необґрунтовано залишено без розгляду, що унеможливлює отримати відшкодування завданих збитків.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 197-1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який перебачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до набрання вироком законної сили минуло три роки.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов:
1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження на такій підставі, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст.49 КК України.
Як зазначив апеляційний суд, виходячи з фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті, клопотанні обвинуваченого, події кримінальних правопорушень, які згідно з ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, відбувались в серпні 2016 року, в серпні 2017 року, відтак на даний час сплинув, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України трьохрічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд першої інстанції, за наявності згоди обвинуваченого ОСОБА_5 на закриття кримінального провадження, дійшов правильного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про те, що при винесенні вказаної ухвали була порушена таємниця нарадчої кімнати, то вони є необґрунтованими, оскільки представником потерпілого у касаційній скарзі не надано достатніх доказів і переконливих аргументів про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування ухвали, про що зазначено в ухвалі Львівського апеляційного суду.

Щодо доводів ОСОБА_4 про те, що його цивільний позов було залишено без розгляду необґрунтовано, то вони є неспроможними.
Так, ч. 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.
Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Аналогічну позицію Верховний Суд висловив у постановах №51-1491км19 та № 51-1241км18.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив усі доводи апеляційної скарги представника потерпілого, які аналогічні доводам касаційної скарги та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Інших доводів, щодо порушення судами вимог кримінального процесуального законодавства, які, відповідно до ст.412 КПК України, перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення представником потерпілого у касаційній скарзі не наведено.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.372 КПК України, ухвала апеляційного суду - ст.419 КПК України.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч.2 ст.428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 представника потерпілого Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3