Справа № 466/9484/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/221/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року відносно засудженого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
встановила:
цією ухвалою задоволено спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та звільнено засудженого ОСОБА_7 з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбуту частину покарання вісім місяців п`ятнадцять днів.

В апеляційній скарзі заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала суду є незаконною, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом формально взято до уваги відбутий засудженим ОСОБА_7 строк покарання, дані про наявність заохочень і дисциплінарних стягнень та не враховано надану адміністрацією установи характеристику останнього.

На думку апелянта, наявність у ОСОБА_7 за час відбування покарання трьох заохочень не свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Акцентує, що за період відбування покарання, зокрема, 25 січня 2018 року, засуджений ОСОБА_7 притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення «догани» правами начальника установи. Окрім цього, 13 грудня 2019 року адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. ст. 100, 101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення, а 09 липня 2020 року у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України як небажаючому.

Зазначає, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності, нові злочини вчиняв під час іспитового терміну та вдруге відбуває покарання у місцях позбавлення волі; 29 січня 2016 року, відповідно до вимог ст. 81 КК України звільнявся умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий термін, однак належних для себе висновків не зробив та вчинив нові умисні злочини, за що був засуджений.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні спільного клопотання начальника установи - начальника арештного дому Державної установи «Личаківська виправна колонія № 30» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

На апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 засуджений ОСОБА_7 подав заперечення, в яких зазначає про підставність застосування щодо нього положень ст. 81 КК України та просить залишити ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_7 про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судової справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до ст. 81 КК України, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання закон пов`язує не лише із відбуттям певної частини призначеного покарання, а і з сумлінною поведінкою і ставленням до праці, якими засуджений довів своє виправлення.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись вказаних вимог та вимог закону, належним чином дослідив особу засудженого.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 з 15 листопада 2017 року відбуває покарання в ДУ «Личаківська виправна колонія (№30»). Згідно даних характеристики раніше судимий. За час відбування покарання в установі допустив одне порушення режиму відбування покарання та тричі заохочувався адміністрацією установи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд підставно задоволив спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки таке є виправданим.
Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду та задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року відносно засудженого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4