Провадження № 11-кп/824/298/2021 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0003964 від 16.06.2020 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неофіційно працює на будівництві різноробочим, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітню доньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 та її малолітню доньку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в силу ст.89 КК України визнається таким, що не має судимості,
засуджено за ч.1 ст.259 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 16 червня 2020 року, близько 11-ї години 30 хвилин, перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , маючи на меті вчинити вибух у власній квартирі, відчинив всі конфорки на газовій плиті, зачинив вікна в квартирі та почав наповнювати газом квартиру. У подальшому, ОСОБА_8 зателефонував власному батьку ОСОБА_12 та повідомив, що він наповнює квартиру газом з плити і хоче покінчити життя самогубством та у подальшому батько передав дану інформацію до поліції.
По прибуттю працівників поліції, ОСОБА_8 , близько 11 години 30 хвилин, маючи прямий умисел на порушення громадської безпеки, в частині надання недостовірної інформації про загрозу вибуху і поширення неправдивих відомостей, створення обстановки загального страху, паніку та порушення безпеки суспільства повідомив працівників поліції, що на дверях знаходиться саморобний вибуховий пристрій та при відкритті дверей вся квартира та будинок вибухне, оскільки він наповнив квартиру газом.
Після цього працівниками поліції проведено евакуацію людей, що перебували у будинку та відключення будинку від газопостачання, чим порушено нормальний ритм життя людей та відволікло від виконання повсякденних обов`язків працівників АТ «Київгаз».

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання з випробуванням не було належним чином враховано дані про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_8 , який раніше засуджувався за вчинення тяжких злочинів та після нетривалого періоду часу вчинив новий злочин. Вважав, що обвинувачений наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя та не бажає перевиховуватися. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.259 КК України у виді 2-х років позбавлення волі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав частково, вважав, що судом безпідставно застосовано до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання, а саме, ст. 75 КК України, а тому просив скасувати вирок саме в цій частині, вирок в частині призначеного обвинуваченому виду та розміру покарання за ч.1 ст. 259 КК України просив залишити без змін;

обвинуваченого, який доводи апеляційної скарги прокурора вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення злочину, доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_8 ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає безпідставними та такими, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 259 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до статті 12 КК України є умисним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який у відповідності до ст. 89 КК України є таким, що немає судимості, стан його здоров`я та спосіб життя, а саме те, що ОСОБА_8 працював неофіційно на будівництві різноробочим, має на утриманні малолітнього сина та неповнолітню доньку, а також малолітню онуку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, також судом враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій, судом враховано безпосередні обставини вчинення злочину та наслідки що настали.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття, також судом врахована відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що на даний час він працює вантажником на приватному підприємстві, жалкує про вчинене та повністю усвідомив неправомірність своїх дій.

За таких обставин, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинений ним злочин за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Також колегія суддів вважає обгрунтованим застосування щодо обвинуваченого вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

За змістом положень ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років (крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення);

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого злочину, особи винного та інших обставинах справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять буд-яких даних, які би указували на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. На підтвердження такого висновку, колегія суддів зважає на дані, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, обставини його вчинення та відношення обвинуваченого до вчиненого злочину та його наслідків. Зазначені обставини у їх сукупності указують на законність висновків суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України. Рішення суду в цій частині належним чином мотивовано.
Враховуючи викладене, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для зміни чи скасування цього вироку колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4