УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року

м. Київ
справа №554/6604/16-к
провадження № 51-1245ск21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Решетилівка Полтавської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі КК) і

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займатись правоохоронною діяльністю на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 .
На підставі ст. 54 КК позбавлено обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спеціального звання «старший сержант поліції».
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
На підставі ст. 404 КПК виключено із вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 посилання на недопустимі докази: відеозапис на DVD+RW диску "ativa» 4.7 GB 4X відеофайли «IMG_0554.mp4», «IMG_0566.MOV» та фото файли «IMG_0567.JPG», «IMG_0568.JPG», «IMG_0569.JPG», «IMG_0570.JPG», «IMG_0571.JPG», «IMG_0572.JPG», «IMG_0573.JPG», надані свідком ОСОБА_6 ; відеозаписи на 4 відео файлах «1_07_R_5000», дата створення 30.03.2016 17:30, розмір 131 706 КБ, тривалість 00:10:00; «1_08_R_5000», дата створення 30.03.2016 17:31, розмір 114 845 КБ, тривалість 00:09:59, «2_07_R_0000», дата створення 30.03.2016 17:30, розмір 82 940 КБ, тривалість 00:06:02, «2_08_R_0000», дата створення 30.03.2016 17:32, розмір 81 049 КБ, тривалість 00:07:00, надані ТОВ «Компанія «Комплект-Авто».
Судами встановлено, що 26 березня 2016 року у місті Полтава ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи працівниками правоохоронного органу - батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Полтавській області, маючи спеціальні звання та здійснюючи функції представників влади, перевищили надані їм службові повноваження, умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що супроводжувалось насильством та застосуванням спеціальних засобів щодо потерпілого ОСОБА_7 .
Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у ніч з 25 на 26 березня 2016 року пройшли відповідний інструктаж поліцейських та були задіяні в групі затримання батальйону поліції охорони, тому повинні були діяти в межах наданих їм прав та повноважень, тобто застосовувати поліцейські заходи у точній відповідності із законодавством, зокрема статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 19, 21, 28, 68 Конституції України, ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 7, 8, 18, 29, 30-32, 42-45 Закону України «Про Національну поліцію» та п. п. 3-5 Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 27 лютого 1991 року № 49.
Діючи групою осіб, умисно, всупереч указаним нормативно-правовим актам, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 26 березня 2016 року приблизно о 01 год. 58 хв. прибули за викликом в приміщення магазину «Гоголівській» за адресою: АДРЕСА_2 , де безпідставно, без заздалегідь вголос зробленого попередження, застосували до відвідувача магазину ОСОБА_7 фізичну силу, що не відповідала конкретним обставинам, що склалася, зокрема, поведінці останнього у вказаному магазині, який, хоча і перебував в стані алкогольного сп`яніння, проте, не вчиняв правопорушень та не створював загрози життю або здоров`ю поліцейських чи інших осіб.
Зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 схопили ОСОБА_7 за обидві руки, після чого ОСОБА_5 , застосував до нього небезпечне, задушливе, фіксоване захоплення шиї обома руками та, утримуючи потерпілого за руки, примусово вивели потерпілого з магазину, загнули йому руки за спину та безпідставно застосували спеціальні засоби - кайданки, для обмеження рухомості, після чого насильно помістили останнього до службового автомобіля «ДЕУ-Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , обмеживши свободу пересування та недоторканість.

При цьому, ОСОБА_4 завдав ОСОБА_7 кілька ударів руками та ногами в область голови, тулубу, нижніх кінцівок, а ОСОБА_5 , сівши на заднє сидіння, затягнув потерпілого за руки до автомобіля, після чого доставили його до Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, звідки через кілька годин останній був звільнений без належного оформлення затримання та справи про адміністративне правопорушення.

Внаслідок протиправних спільних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , застосування ними спеціальних засобів, фізичного насильства щодо ОСОБА_7 , останньому були завдані побої та заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати судові рішення щодо нього і закрити кримінальне провадження на підставах, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Вважає, що у його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 365 КК, оскільки не було завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, при цьому посилається на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2018 року (провадження №13-40кс18). Зазначає, що судами не встановлені достатні докази для доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, а судові рішення є незаконними та необґрунтованими.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у частині невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини вчинення неправомірних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо нього, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також дані протоколу слідчого експерименту, висновки судових експертиз та відеозаписи з боді камер працівників патрульної поліції.
Згідно з цими доказами, під час затримання ОСОБА_7 працівники поліції охорони, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 явно вийшли за межі наданих їм повноважень, перевищили міру, необхідну для виконання покладених на них обов`язків. Нехтуючи вимогами закону про те, що у разі неможливості уникнути застосування фізичної сили можливість завдання шкоди здоров`ю правопорушника повинна зводитись до мінімуму. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діючи умисно, без об`єктивних на те підстав, завдали останньому легкі тілесні ушкодження, а також застосували щодо ОСОБА_7 кайданки в обстановці, яка не вимагала їх застосування, чим принизили гідність останнього, завдали істотної шкоди правам потерпілого та інтересам держави.
Досліджені в судовому засіданні та покладені в основу обвинувального вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх правдивості. Об`єктивних підстав сумніватися у достовірності та допустимості цих доказів, у тому числі і показань допитаних в судовому засіданні свідків, у суду не було.
Перевіривши докази кримінального провадження, надавши їм належну оцінку, суд обґрунтовано визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК, а тому правильно постановив обвинувальний вирок.
Таким чином доводи касаційної скарги про те, що судами не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину не знайшли свого підтвердження.
Щодо аргументу касаційної скарги про відсутність у діяннях засуджених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, оскільки їхніми діями не спричинено істотної шкоди у матеріальному виразі, то колегія суддів з ними не погоджується. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 301/2178/13-к), об`єктивна сторона ч. 2 ст. 365 КК вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень, і містять принаймні одну з ознак, визначених у ч. 2 ст. 365 КК, а матеріальне вираження істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам у такому разі не вимагається. Таким чином кваліфікація вчиненого ОСОБА_4 діяння за ч. 2 ст. 365 КК є правильною.
Посилання захисника на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2018 року (провадження №13-40кс18) суд до уваги не приймає, оскільки воно є нерелевантним.
Колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами, належним чином перевірив викладені у них доводи, відповідно до ст. 404, 405, 407 КПК, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі мотиви та підстави прийнятого рішення. З таким висновком погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання ОСОБА_4 призначено з дотриманням вимог статей 65, 75 КК, відповідає вчиненому і особі засудженого, а, отже, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3