БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
17.03.2021
Єдиний унікальний номер 497/548/17
Провадження № 1-кп/497/1/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2021 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000156 від 21.03.2017 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград, Одеської області, громадянина України, маючого середньою освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимого Болградським районним судом Одеської області:
-18.12.2009 року за ст.185 ч.2 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений з місця відбування покарання 21.05.2014 року в зв`язку з відбуттям покарання;
- 02.12.2014 року за ст.125 ч.2 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1190.00 гривен,
особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 13.08.2005 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області
який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим 18.12.2009 року вироком Болградського районного суду Одеської області за ч.2 ст. 185 КК України до чотирьох років і шести місяців позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі 21.05.2014 року, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи непогашену судимість, знов, повторно вчинив злочин за наступних обставин.
Так, станом на 20.03.2017 року ОСОБА_5 орендував та проживав в одній частині домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7
20.03.2017 року, біля 23:00 години ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні орендованої ним половини вказаного будинку, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення майна ОСОБА_7 , що було наявним у другій половині його будинку, куди ОСОБА_5 доступу не мав, підійшов до вікна другої половини вказаного будинку, де переконавшись у відсутності сторонніх осіб, розбив скло, після чого крізь утворений отвір у вікні проник до приміщення будинку.
Надалі, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір, перебуваючи у приміщенні будинку ОСОБА_7 , знайшов там належне останньому майно, а саме 25 кг брухту кольорового металу (алюмінію), вартістю 25 гривень за один кг та 45,100 кг брухту кольорового металу (міді), вартістю 120 гривень за один кг, які поклав до поліпропіленового мішку білого кольору та сумки синього кольору, що для ОСОБА_7 матеріальної цінності не представляють, після чого разом з викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ними на свій розсуд, спричинивши таким чином ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 6037 гривень.
З огляду на зазначене, по твердженню органу досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та поєднана з проникненням у житло.
Вину свою у вчиненні вище викладених дій обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю та суду пояснив, що дійсно в березні 2017 року він орендував частину домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7 , де тимчасово проживав. В іншу частину домоволодіння він доступу не мав, та вона була зачинена на замок.
Оскільки йому, ОСОБА_5 потрібні були кошти, 20.03.2017 року приблизно біля 23:00 години він вирішив викрасти металобрухт, що знаходився у другій частині домоволодіння, належного ОСОБА_7 .. Для цього він підійшов до вікна другої половини вказаного будинку, розбив скло, після чого крізь утворений отвір у вікні проник до приміщення будинку. В середині цього приміщення він знайшов мідні дроти та інший металобрухт, який поклав до поліпропіленового мішку білого кольору та сумки синього кольору, які також там знаходилися, та переніс до частини будинку де він проживав, мав намір здати його в пункт прийому металобрухту. При цьому він перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, оскільки цілий день випивав з ОСОБА_8 .
Однак вранці прийшли працівники поліції і виявили у нього зазначений металобрухт.
У скоєному розкаюється, жалкує про вчинене ним діяння, у потерпілого просив вибачення. Запевнив суд, що більше жодних правопорушень вчиняти не буде, адже йому дуже соромно за свій вчинок.
Тим самим обвинувачений підтвердив час, місце та спосіб вчинення злочину, що відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння окрім його особистих пояснень, повністю підтверджується:
Протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 , про вчинений злочин, якою заявник повідомив про те, що 20.03.2017 року невстановлена особа проникла до домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно викрала майно, належне ОСОБА_7 (а.с.168).
За даним фактом 21.03.2017 року внесено відомості в ЄРДР за № 0000156 та розпочато досудове слідство за фактом вчиненого злочину за ст.185 ч.3 КК України (а.с.157,165).
Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 20 березня 2017 року йому зателефонували прохожі повз його будинку громадяни, та повідомили, що з його будинку через вікно якась особа виносить мішок. Прибувши у будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де виявив розбите скло у вікні, в тій частині будинку, що була замкнена. В іншій частині цього будинку він дозволив проживати ОСОБА_9 , щоб він сплачував комунальні послуги і доглядав за будинком.
В середині будинку він виявив відсутність належного йому майна: болгарка, дріль, різні мідні дроти, які йому були необхідні для ремонту трансформаторів, так як він являється радіолюбителем. Також бачив ОСОБА_10 , у якого руки були замотані, та проступала кров, що вказувало на його причетність до вчиненої крадіжки, і якого він особисто попередив, що викрадене майно слід повернути, однак ОСОБА_11 не відреагував.
Щодо призначення покарання, то вважав за можливе строго не карати, та надати ОСОБА_12 шанс на виправлення, та відшкодування йому, потерпілому завданих збитків.
При цьому підтвердив, що позовну заяву в рамках кримінального провадження він до суду не подавав.
В судових дебатах погодився з думкою прокурора про призначення покарання з умовним звільненням.

За письмовою згодою потерпілого ОСОБА_7 (а.с.169) було оглянуто місце події, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , та за результатами складеного протоколу огляду від 21.03.2017 року, було виявлено відсутність майна, належного ОСОБА_7 (а.с.170).
Постановою слідчого від 21.03.2017 року ОСОБА_7 визнаний потерпілим по даному кримінальному провадженню (а.с.176).
21.03.2017 року обвинувачений ОСОБА_5 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , у присутності понятих добровільно видав викрадене у ОСОБА_7 майно, а саме тридцять кг міді та 40 кг алюмінію та дев`яносто кг чорного металу (а.с.177).
Згодом, за письмовою згодою потерпілого ОСОБА_7 (а.с.178), 21.03.2017 року у приміщенні Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області слідчим у присутності понятих та за участю потерпілого ОСОБА_7 було оглянуто добровільно видане ОСОБА_5 та належне ОСОБА_7 майно а саме чорний та кольоровий металобрухт (а.с.179-180).
Постановою слідчого від 21.03.2017 року майно належне ОСОБА_7 , а саме: металобрухт визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000156 від 21.03.2017 року (а.с.183), та повернуто власнику ОСОБА_7 на відповідальне зберігання, що підтверджується розпискою потерпілого ОСОБА_7 (а.с.185).
Згідно довідки начальника Ізмаїльської дільниці «Вторчермет» визначена вартість станом на 30.07.2017 року кольорового металу (алюмінія) за 1 кг складає 25 (двадцять п`ять гривень), та вартість кольорового металу (міді) за 1 (один) кг складає 120 гривень (а.с.184).
12.04.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло (а.с.198-199).
12.04.2017 року слідчим за участю підозрюваного ОСОБА_5 у присутності понятих проведено слідчий експеримент, під час проведення якого ОСОБА_5 повідомив про обставини вчиненого злочину, та місці показав яким чином проник до будинку (а.с.202-205).

Відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органом досудового розслідування в підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою з`ясування їх належності та допустимості були перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст. 23 КПК України за участі учасників кримінального провадження і кожному з них судом була дана оцінка як це вимагає ст. 94 КПК України, бо для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовної презумпції, достатньо вагомої, чіткої і взаємоузгодженої.
Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України при встановлених судом фактичних обставинах поза розумним сумнівом.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує, що:
Обов`язковою ознакою проникнення у житло, інше приміщення чи сховище є його незаконність, тобто відсутність у особи права заходити та перебувати у місці, де знаходиться майно.
Саме факт входження, потрапляння у приміщення чи поява у ньому у поєднанні з іншими діями дають можливість визначити об`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння.
Із пояснень потерпілого ОСОБА_7 слідує, що з обвинуваченим він не мав і не має будь-яких соціальних зв`язків, які б дали йому право без його відома та дозволу потерпілого зайти у належне йому домоволодіння.
Таким чином, обвинувачений для потерпілого є сторонньою особою, житло потерпілого є приватною власністю і доступ до нього може надаватись виключно з дозволу власника і не є вільним для сторонніх осіб.
Також, суд керується роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», де в абзаці 1 п. 22 зазначено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища (абзац 2 п. 22 Постанови).
У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5 зазначено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону і формулювання висновку про їх відповідність.
Щодо кваліфікаційної ознаки повторність:
Згідно ст.32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
Згідно пунктів 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки»,передбачені у розділі VII Загальної частини КК повторність, сукупність та рецидив злочинів є окремими формами множинності злочинів, кожна з яких має специфічний кримінально-правовий зміст. Водночас цей зміст визначений у КК таким чином, що деякі із цих форм не виключають одна одну. Тому вчинення особою двох або більше злочинів може за відповідних умов утворювати сукупність і повторність, повторність і рецидив.
За змістом статті 32 КК повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони:
1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК;
2) передбачені різними статтями Особливої частини КК і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака.
14 вересня 2020 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду винесла постанову по справі № 591/4366/18 http://reyestr.court.gov.ua/Review/91702523 за касаційною скаргою захисника в інтересах засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу в якій прийшла до висновку, що повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочин в іншому кримінальному провадженні.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 був раніше засуджений Болградським районним судом Одеської області 18.12.2009 року за вчинення кримінального злочину за ст.185 ч.2 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, та був звільнений з місця позбавлення волі після відбуття покарання 21.05.2014 року.
Положеннями ст.89 ч.1 п.7 КК України (в редакції на час вчинення інкримінованого злочину) визначено, що особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 був ним вчинений 20.03.2017 року, тобто судимість не погашена, та є усі підстави для кваліфікації його дій за ознакою повторності.
З огляду на зазначене, суд вважає, що протиправні дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст.185 ч.3 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та поєднана з проникненням у житло.
При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочину середньої тяжкості згідно ст.12 КК України, особу обвинуваченого який характеризується опосередковано (а.с.194), міцність соціальних зв`язків: зареєстрований і проживає з батьком пенсіонером ОСОБА_13 та матір`ю ОСОБА_14 (а.с.195), офіційно не працює, не перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра (а.с.196-197), раніше неодноразово судимий (а.с.187-188), та судимість не погашена.
Обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому в силу вимог ст. 67 КК України є скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно досудової доповіді Болградського районного відділу пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 16.05.2017 року, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 має високий рівень ймовірності вчинення повторного злочину та низький рівень небезпеки для суспільства. Головними факторами, які вплинули на вчинення зазначених злочинів, та які можуть спричинити ризик вчинення повторного кримінального злочину, які можуть обумовлювати агресивну поведінку: це відсутність професійної освіти, нестабільний дохід, нестача матеріальних коштів. Орган пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства. (а.с24-28).

Частиною 5 ст.314-1 КПК України «Складання досудової доповіді», визначено, що досудова доповідь не може використовуватись у кримінальному проваджені, як доказ винуватості у вчинені злочину.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання з застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Статтею 377 КПК України визначено підстави для звільнення обвинуваченого з-під варти, а саме: якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання. А відтак з урахуванням призначеного судом покарання, обвинуваченого слід звільнити із під варти в залі суду.
Визначаючи міру покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оцінюючи усі обставини справи та особу обвинувачуваного.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України (а.с.183): 25 (двадцять п`ять) кілограмів алюмінію, 45 (сорок п`ять) кілограмів 100 (сто) грамів мідного металобрухту вважати повернутим потерпілому ОСОБА_7 згідно наданої ним збережувальної розписки (а.с.185).

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Процесуальні витрати відсутні.

Після проведення підготовчого засідання 25.04.2017 року обвинувачений ОСОБА_5 ухилявся від явки до суду та участі в судовому розгляді, в зв`язку з чим судом неодноразово оголошувався у розшук (а.с.46-144), та лише 19.01.2021 року був затриманий в порядку ст.191 КПК України (а.с.145).
Ухвалою суду від 19.01.2021 року клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_15 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було задоволено та обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», тобто до 19.03.2021 року включно (а.с.159-160).
12 березня 2021 року через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою (а.с.211-212), яке не було підтримано присутнім в судовому засіданні прокурором.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.369 ч.1, 373 ч.2-3, 374, 377, 392, 393, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Згідно ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 19.01.2021 року по 17.03.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи,
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.
Звільнити ОСОБА_5 із під варти в залі суду, припинивши строк дії ухвали Болградського районного суду Одеської області від 19.01.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Речові докази: 25 (двадцять п`ять) кілограмів алюмінію, 45 (сорок п`ять) кілограмів 100 (сто) грамів мідного металобрухту вважати повернутим потерпілому ОСОБА_7 .

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ___________ ОСОБА_1