Провадження № 11-кп/824/1281/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
08 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), громадянина України, раніше не судимого,
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 28 вересня 2017 року приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Райдужна від парковки супермаркету «Фуршет» в м. Києві, здійснюючи лівий поворот в напрямку вул. Микитенка, допустив порушення вимог п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, яке виразилось у тому, що ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, здійснивши виїзд від автомобільної парковки супермаркету «Фуршет», який розташований по вул. Райдужна, 15 у м. Києві, та рухаючись проїзною частиною вулиці Райдужна у м. Києві, щоб в подальшому виконати лівий поворот, не надав дороги мотоциклу марки «Honda» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався проїзною частиною вулиці Райдужна у м. Києві та мав перевагу в русі. В результаті цього відбулось зіткнення між вказаними транспортними засобами, внаслідок якого водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження. Згідно висновку судової автотехнічої експертизи № 12-1/824 від 10 травня 2018 року у водія ОСОБА_7 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів, тобто в даній дорожній ситуації з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля марки «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 546/Е від 12 квітня 2018 року потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі грудної клітки - переломів 2, 3, 4, 5, та 6 реберних дуг справа без зміщення уламків. Порушення вказаних пунктів правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння водію ОСОБА_10 тілесних ушкодження середньої тяжкості.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями (надалі, апеляційна скарга), пояснення представника потерпілого та думку прокурора, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом першої інстанції за результатами судового розгляду, під час якого було допитано обвинуваченого, потерпілого, свідків, надано оцінку висновкам експертів, досліджені письмові докази сторони обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку щодо винуватості ОСОБА_7 у вчинені порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як вчиненя порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.29-30 рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Отже, з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, не вдаючись до повторної оцінки показань обвинуваченого, потерпілого, свідка, апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, викладеними в вироку суду щодо цих доказів, та бере за основу ту оцінку, яка їм надана місцевим судом.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності і надавши їм належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України.
Відповідно матеріалів справи при встановленні винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, судом першої інстанції були досліджені наступні докази:
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 вересня 2017 року, з фото таблицею, з якого зокрема вбачається, що на автомобілі марки «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_1 наявні пошкодження передньої частини, зокрема відвалений передній бампер, який знаходиться на відстані, приблизно 20 м від автомобіля; мотоцикл марки «Honda» д.н.з. НОМЕР_3 отримав пошкодження у вигляді подряпин на передньому вітровому щитку та передньому крилі, розбитий правий показник повороту, пошкоджена ручка дроселя (т. 1 а.с. 178-191, 193-195);
- схема дорожньо-транспортної пригоди, де зображені точні відомості про розташування автомобіля марки «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_1 та мотоциклу марки «Honda» д.н.з. НОМЕР_3 після дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 192);
- висновок судово-медичної експертизи № 546/Е від 12 квітня 2018 року, відповідно якого характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчить про те, що вони утворились від травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні водія мотоцикла, який рухався з перешкодою), за давністю можуть відповідати вказаному терміну (т. 1 а.с. 221-227);
- протокол проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2018 року зі схемою за участю потерпілого ОСОБА_10 та двох понятих (т. 1 а.с. 228-231, 232);
- висновок судової авто-технічної експертизи № 12-1/824 від 10 травня 2018 року, згідно якого в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія мотоциклу «Honda» ОСОБА_10 невідповідностей вимогам пункту 12.3 правил дорожнього руху України не вбачається. З технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Nissan Note» ОСОБА_7 вимогам пунктів: 10.1, 10.2 правил дорожнього руху України (т. 1 а.с. 238-245);
- протокол проведення слідчого експерименту від 12 липня 2018 року зі схемою та фото-таблицею за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та двох понятих (т. 2 а.с. 1-6, 7, 8-10);
- висновок судової авто-технічної експертизи № 750-А від 03 серпня 2018 року, відповідно якого, для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, у ситуації, яка склалась на дорозі, у діях водія мотоциклу «Honda» ОСОБА_10 не вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди. Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, у ситуації, яка склалась на дорозі, у діях водія автомобіля «Nissan Note» ОСОБА_7 вбачається невідповідність пунктам 10.1, 10.2 правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди (т. 2 а.с. 11-21);
- довідка про стан технічних засобів регулювання дорожнього руху (стосовно розташування дорожніх знаків) по вулиці Райдужні. 15 у м. Києві, згідно загальноміської бази даних дислокації ТЗРДР станом на 8 вересня 2017 року, наданої КП «Центр організації дорожнього руху» (т. 2 а.с. 31);
- схема дорожньої розмітки за адресою: вул. Райдужна, 15, наданої КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва (т. 2 а.с. 33);
речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме: мотоцикл марки «Honda» д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіль марки «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_1 , які постановами слідчого від 23 листопада 2017 року визнані речовим доказами у даному кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 200, 202).
Стороною захисту у своїй апеляційній скарзі ставиться питання про повторне дослідження доказів, допиту експертів, проведення комісійної судово-медичної експертизи. Однак колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК Україниза клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
Апеляційний суд з даного питання зауважує, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони захисту з письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.
Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням. Сама по собі незгода захисника та обвинуваченого з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів, апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
При цьому, у клопотанні сторона захисту порушує питання щодо повторного дослідження письмових доказів, однак колегія суддів звертає увагу, що вказані питання стороною захисту вже ставились та суд першої інстанції надав оцінку кожному доводу з відповідним мотивуванням.
Зокрема судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_11 , який зокрема зазначив, що 27 вересня 2017 року, о 13 год. 50 хв. він переходив на регульованому дорожньому переході вулицю Райдужну у м. Києві. Перед тим, як перейти проїжджу частину дороги він подивився ліворуч, після чого пройшов до середини проїжджої частини і глянув праворуч, де помітив, що біля роздільної смуги зупинився автомобіль, який виїжджав з парковки на проїжджу частину, в цей момент водій мотоцикла, намагаючись уникнути зіткнення переміщався з одного краю смуги для руху транспортних засобів у іншу. Коли він пройшов проїжджу частину та опинився на тротуарі, то почув, що відбулось зіткнення цих транспортних засобів. За кермом автомобіля був обвинувачений, а мотоциклом керував потерпілий.
Однак посилання адвоката, що свідок ОСОБА_11 підтвердив у своїх показаннях маневр потерпілого ОСОБА_10 , який керував мотоциклом «Honda», з однієї смуги руху в іншу безпосередньо перед зіткненням з автомобілем «Nissan Note», що, на думку апелянта, спростовує висновки суду про винуватість ОСОБА_7 . Однак колегія суддів не може погодитись із вказаними доводами сторони захисту, оскільки свідок зазначив, що водій мотоцикла почав змінювати рух з однієї смуги на іншу, лише намагаючись уникнути зіткнення, що свідчить про те, що водій мотоцикла усвідомлюючи неминучість моменту зіткнення намагався його уникнути.
Посилання апелянта, на ту обставину, що між висновком № 12-1/824 від 10.05.2018 судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_12 , висновком № 750-А від 03.08.2018 судового експерта Одеського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_13 , які були надані суду першої інстанції стороною обвинувачення, та висновком № 081-19 13.11.2019 судового експерта ОСОБА_14 , наданого захистом, об`єктивно існують істотні розбіжності щодо саме тих обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, які безпосереднім чином впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, судом першої інстанції як на безпідставність тверджень сторони захисту щодо невідповідності між собою вказаних висновків, було надано цілком обґрунтовані доводи.
Судом першої інстанції зазначено, що згідно дослідної частини висновку експерта № 12-1/824 від 10 травня 2018 року вбачається, що оскільки в показаннях водія автомобіля марки «Nissan Note» відсутні в достатній кількості відомості стосовно числових параметрів механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди, а саме розташування безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою його автомобіля та мотоцикла потерпілого відносно елементів дороги та проїзної частини; відстані, які подолали транспортні засоби до місця зіткнення; швидкості руху мотоцикла, отже перевірити на технічну спроможність показання даної особи не представляється можливим, тому дослідження за показаннями водія ОСОБА_7 не проводились.
В показаннях водія мотоциклу «Honda» ОСОБА_10 протиріч технічного характеру не виявлено, показання послідовні та не суперечать зібраним по справі фактичним даним про механізм розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, тому прийнятті для проведення подальшого дослідження (т. 1 а.с. 242).
В подальшому, після проведення слідчого експерименту від 12 липня 2018 року за участі обвинуваченого ОСОБА_7 повторно призначено авто-технічну експертизу.
Відповідно до дослідної частини висновку експерта № 12-1/824 від 10 травня 2018 року вбачається, що провівши порівняльні значення розрахункової відстані, яку подолав автомобіль марки «Nissan Note» з моменту початку руху і до місця зіткнення, яка становить 7,17 … 24,4 м, з відстанню 4,8 м, зазначеною водієм ОСОБА_7 , яку подолав його автомобіль у цей же самий момент, відповідно до його показань, слід прийти до висновку, що у цій дорожньо-транспортній пригоді мотоцикл марки «Honda» або контактував би з бічною (переважно задньою) частиною автомобіля «Nissan Note» або контактування вказаних транспортних засобів взагалі б не відбулось. Тому комплекс вихідних даних, які базуються на показаннях водія ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту з його участю, слід вважати технічно неспроможними, у частині швидкостей руху транспортних засобів до зіткнення, їх взаємного розташування, відносно один одного (в повздовжньому та поперечному напрямках) та місця зіткнення на проїзній частині в момент початку руху автомобіля «Nissan Note». Таким чином провести дослідження, вирішити питання для цього варіанту розвитку дорожньо-транспортної ситуації та оцінку дій водія ОСОБА_7 відповідно до вимог правил дорожнього руху України, не представляється можливим, тому що це може призвести до помилкових висновків.
Комплекс вихідних даних, зазначений в постанові про призначення автотехнічної експертизи, який базується на показаннях водія мотоциклу «Honda» ОСОБА_10 не викликають сумнівів технічного характеру відносно обставин та механізмів розвитку цієї дорожньо-транспортної ситуації, експертним шляхом не можуть бути спростовані, тому при подальшому дослідження буде проводитись відповідно до цього комплексу (т. 2 а.с. 18).
Викладені у дослідницьких частинах висновків обґрунтування однозначно визнають, що твердження ОСОБА_7 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, або недостатніми (висновок № 12-1/824), або технічно неспроможними (висновок експерта № 12/1-824) для проведення авто-технічних досліджень.
Разом з тим, судом зазначено, що відповідно довідки ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» згідно інформаційних документів Honda ECE39-00 максимальна швидкість мотоцикла «Honda» XR150LEKE (VINLTMKD07U3E5003723) не може перевищувати значення у 102 км/год. (т. 2 а.с. 180).
Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 546/Е від 12 квітня 2018 року, з якого вбачається, що згідно даних медичної документації ОСОБА_10 , під час звернення за медичною допомогою 28 вересня 2017 року о 13 год. 54 хв. у нього мали місце тілесні ушкодження: а) садна задньої поверхні правого ліктьового суглобу, правого колінного суглобу; б) підшкірна гематома правого стегна у верхній третині по зовнішній поверхні; в) закрита травма грудної клітки: переломів 2, 3, 4, 5, 6 реберних дуг справа без зміщення кісткових уламків. Відповідно до п. 4.6 та 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, вказані тілесні ушкодження у п. а) даних підсумків, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Відповідно до п. 4.6 та 2.3.3 «Правил», вказане тілесне ушкодження у п. б) даних підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менше 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Відповідно до п. 4.6 та 2.2.1/в «Правил» зазначене тілесне ушкодження у п. в) даних підсумків, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчить про те, що вони утворились від травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні водія мотоцикла, який рухався з перешкодою), за давністю можуть відповідати вказаному терміну (т. 1 а.с. 221-227);
Як зазначається у п. 1.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України і цими Правилами.
Згідно п. 2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», ознаки ушкодження середньої тяжкості: а) відсутність небезпеки для життя; б) відсутність наслідків, що викладені в п.2.1.1. цих Правил; в) тривалий розлад здоров`я; г) стійка втрата працездатності менш ніж на третину.
Відповідно до п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» тривалим належить вважати розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).
Згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканини і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів.
При цьому, у висновку № 546/Е від 12 квітня 2018 року лікарем судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_16 , яка має стаж 17 років за фахом, однозначно встановлено, що закрита травма грудної клітки: переломів 2, 3, 4, 5, 6 реберних дуг справа без зміщення кісткових уламків, у відповідності до п. 4.6 та 2.2.1/в «Правил» відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Таким чином результати висновку № 546/Е від 12.04.2018 року цілком обґрунтовано прийнято судом першої інстанції та правомірно відхилено висновки судово-медичної експертизи № 144/К, наданої стороною захисту.
Окрім того, суд першої інстанції не знайшов підстав для проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи, про що клопотав адвокат під час судового розгляду. Колегія суддів також не вбачає підстав для проведення повторної експертизи, так як висновки проведеної експертизи № 546/Е від 12 квітня 2018 року є в повній мірі обґрунтованими, а тому вказаний висновок обґрунтовано прийнято в якості доказу.
Так само судом не було знайдено підстав для виклику та допиту вказаних експертів для роз`яснення своїх висновків, з чим погоджується і колегія суддів.
Згідно п. 4.4 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» при проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо сумнівності результатів висновку комісійної судово-медичної експертизи № 144/К від 06.11.2019, оскільки вірно зазначено судом, що вказана експертиза проведена на підставі копій матеріалів справи, що забороняється «Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», та не містить належного обґрунтування.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 КПК України за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.
Однак, як вбачається із вироку суду першої інстанції ним були досліджені письмові докази сторони обвинувачення в повному обсязі, в тому числі висновки експертів, тому підстав для задоволення зазначених клопотань та допит експертів у суду не було у зв`язку із зрозумілістю викладених у висновку обставин. Сама по собі незгода апелянта з одним із доказів у кримінальному провадженні, а саме висновками експертів, у відповідності до ст. 332 КПК України не є підставою для постановлення ухвали про доручення проведення повторної чи комплексної комісійної експертиз.
Зважаючи, що судом першої інстанції надано вичерпне обґрунтування щодо вказаного речового доказу з посиланням на норми законодавства, підстав для огляду в судовому засіданні вказаного речового доказу - мотоциклу марки «Honda» д.н.з. НОМЕР_3 ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду не вважалось необхідним, оскільки всі необхідні відомості щодо вказаного речового доказу містяться в матеріалах справи та додаткового дослідження під час судового розгляду не потребує.
Щодо посилань апелянта на сумнівність Постанови заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_21 від 23.11.2017 про призначення групи прокурорів, місцевим судом надано цілком обґрунтоване мотивування, посилаючись на норми законодавства та позицію суддів Верховного Суду, зазначивши, що витяг з ЄРДР не є тим процесуальним рішенням, яке надає повноваження прокурору для здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, а лише відображає прокурора чи групу прокурорів, які визначені постановою керівника прокуратури про призначення групи прокурорів. Відсутність же у витязі з ЄРДР інформації про прокурорів, при цьому не кінцевому, а проміжному, може свідчити лише про несвоєчасне внесення відповідальною особою до Реєстру інформації по кримінальному провадженні.
Доводи апелянта щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події (складання протоколу огляду місця ДТП неповноважною особою, відсутність підписів учасників ДТП) не грунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.
Проведення огляду місця ДТП, унаслідок якої її учасникам спричинено тілесні ушкодження або загибель людей, доручається слідчому за цією спеціалізацією, який безпосередньо складає протокол та схему до нього.
Як зазначається у п. 5 розд. Х вищевказаної Інструкції при внесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, пов`язані з порушенням Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в обов`язковому порядку вказуються відомості про всіх учасників ДТП та характер отриманих ними тілесних ушкоджень.
Згідно рапорту Інспектора УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_25 від 28 вересня 2017 року на ім`я начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві вбачається, що 28 вересня 2017 року о 13 год. 53 хв. екіпажу «Форт 403» прийшов виклик від «Київ-55» про ДТП з потерпілим за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 15. Потерпілому ОСОБА_10 викликано швидку медичну допомогу бригада №11/11, в результаті чого його госпіталізовано до БСП з попереднім діагнозом ЗТГК. На місце викликано СОГ (т. 1 а.с. 203).
Відповідно до рапорту слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 22 листопада 2017 року вбачається, що матеріали дорожньо-транспортної пригоди між автомобілем «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_7 та мотоциклом «Honda» НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 12 жовтня 2017 року направлені до УПП для подальшого розгляду, оскільки водій ОСОБА_10 отримав незначні тілесні ушкодження. 07 листопада 2017 року ОСОБА_10 звернувся з письмовою заявою, щоб за вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди внесли відомості до ЄРДР та провели розслідування (т. 1 ст. 186).
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений, зокрема, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Судом першої інстанції також обгрунтовано зазначено щодо відсутності підписів учасників події у фототаблиці до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 вересня 2017 року, що дані обставини не можуть свідчити про недопустимість даного доказу, оскільки на відміну від протоколу огляду і схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, які складались на місті пригоди, дана фото таблиця оформлялась за допомогою технічних засобів, що свідчить про оформлення її поза місцем пригоди та при відсутності осіб, які були присутні на місці дорожньо-транспортної пригоди. Стороною захисту жодним чином не оспорюється зміст фотознімків наявних у фото-таблиці, зокрема щодо розміщення транспортних засобів на місці, чи пошкоджень наявних на них чи інших обставин, тому дані твердження сторони захисту суд вважає такими, що не впливають на допустимість як доказу - додатку до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 вересня 2017 року фото-таблиці.
Також є надуманими посилання апелянта на відсутність підпису обвинуваченого у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вони спростовані судом наявними в матеріалах кримінального провадження доказах (т. 1 а.с.187).
Таким чином, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів, перевірених колегією суддів під час апеляційного розгляду, які з точки зору достатності та взаємозв`язку, правильно покладено в обґрунтування висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що спростовує доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення при цьому, судом обґрунтовано застосовано до обвинуваченого вимоги ст. 49 КК України та звільнено його від покарання. Також судом відповідно до вимог ст. 128 КПК України вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Отже, доводи захисника обвинуваченого, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для його зміни чи скасування не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: