Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/8521/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2021 місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду клопотання слідчого СВ УП в метрополітені ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Суми, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000051 від 17.05.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий УП в метрополітені ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, звернувся до районного суду з клопотанням, погодженим з процесуальним керівником - прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , що входить в групу прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого 31.03.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 17.05.2021 приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи неподалік кафе, що розташоване неподалік станції метро «Дарниця» КП «Київський метрополітен» в м. Києві помітив поблизу себе раніше не відомого громадянина, як в подальшому було встановлено ОСОБА_8 , у якого, у правій кишені куртки побачив мобільний марки «Xiaomi Redmi 8», в корпусі чорного кольору. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону, який належить потерпілому ОСОБА_8 . Керуючись виниклим умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , 17.05.2021 приблизно о 18 год. 00 хв., наблизився впритул ззаду до потерпілого ОСОБА_8 та переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, своєю рукою, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8» в корпусі чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_8 ,спричинивши при цьому матеріальну шкоду останньому. Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину, в результаті чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд, але невдовзі був затриманий співробітниками поліції, а саме оперуповноваженими оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП у м. Києві. Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.05.2021 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 .17.05.2021 гр. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. 19.05.2021 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 гривень із покладенням обов`язку не відлучатись із постійного місця мешкання, прибувати за першою вимогу до слідчого, прокурора та суду, здати на відповідальне зберігання паспорт для виїзду за кордон. 25 травня 2021 року на представник ДУ «Київський слідчий ізолятор» в телефонному режимі повідомив орган досудового розслідування про те, що гр. ОСОБА_5 вніс заставу передбачену ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва та був звільнений з під варти. 25 травня 2021 року слідчим СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві порядку ст. 135 КПК України підозрюваному ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 поштою направлено повістки про виклик для проведення слідчих дій на 31.05.2021, 01.06.2021 однак останній до органу досудового розслідування не з`явився. 01.06.2021 року кримінальне провадження зупинено на підставі ст. 280 КПК України, а підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у державний розшук. 25 травня 2021 року надійшло повідомлення від ДУ «Київський слідчий ізолятор» про те, що гр. ОСОБА_5 вніс заставу передбачену ухвалою слідчого судді подільського районного суду м. Києва та був звільнений з під варти. 25 травня 2021 року слідчим СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві порядку ст. 135 КПК України підозрюваному ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 поштою направлено повістки про виклик для проведення слідчих дій на 31.05.2021, 01.06.2021 однак останній до органу досудового розслідування не з`явився.
Прокурор ОСОБА_3 , що входить в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, в судовому засіданні підтримав клопотання за вищевказаними підставами, просив змінити запобіжний захід з застави на тримання під вартою.
Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, пояснив, що підозрюваний після внесення застави поїхав та знаходився за місцем застави. Обов`язків не порушував.
Підозрюваний в судовому засіданні підтримав захисника.
Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Слідчим СВ УП в метрополітен ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (№ з Єдиного реєстру досудових розслідувань - № 0000051 від 17.05.2021 р.).
18.05.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Його дії кваліфіковані як таємне, повторне викрадення чужого майна (крадіжка).
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, відноситься до не тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі строком до 5 років.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016)
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).
Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
У частині першій статті 183 КК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).
Європейським судом 15.12.2016 року прийнято рішення "Ігнатов проти України" (заява N 40583/15), де констатував порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість). Зокрема, Європейський суд зазначив про те, що під час процедури розгляду питання про продовження запобіжного заходу "суддя не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо кожного обвинуваченого, а отже рішення було свавільним та не відповідає вимозі "законності"; впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків". Отже, визнаючи порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод під час розгляду зазначеної справи Європейський суд вкотре повторив позицію щодо того, що відсутність мотивації в судовому рішенні щодо продовження тримання під вартою несумісне з принципом захисту від свавілля, що передбачається п. 1 ст. 5 Конвенції.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Суддя оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винни у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України; його вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його проживання, наявність постійного місця проживання, відсутність будь-яких доказів про порушення підозрюваним продовження обов`язків покладених ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу .
Враховуючи те, що сторона обвинувачення не довела суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про наявність всіх ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, що слугували б підставами у обрані найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 193,194, 196, 200, 205, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ УП в метрополітені ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погодженого прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про зміну підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000051 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено 24.06.2021 р. о 14.00 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1