Справа № 587/520/18
Провадження № 1-кп/591/139/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000737 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, не одруженого, не працюючого, судимого: 1) 07 грудня 2004 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ст. 70, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; 2) 21 лютого 2012 року Сумським районним судом Сумської області за ст. 75, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 3) 14 червня 2016 року Сумським районним судом Сумської області за ст.ст. 70, 71, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч.ч. 2, 3 ст. 289 КК України до 9 років позбавлення волі;
в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

14 листопада 2017 року близько 21.00 год. ОСОБА_8 , маючи намір на таємне, з корисливих спонукань викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно від оточуючих, проник до приміщення сараю на території садиби АДРЕСА_2 , звідки викрав бензопилу, електролобзик та електродриль загальною вартістю 3650 гривень, які належали ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину за цим епізодом, визнав повністю, щиро покаявся та показав, що дійсно вчинив його за наведених вище обставин.

Крім показань обвинуваченого, вина ОСОБА_8 у вчиненні цього кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами в справі.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в своїх показах суду підтвердив вчинення відносно нього кримінального правопорушення за наведених обставин, зазначивши, що претензій до обвинуваченого не має, оскільки речі йому повернуто.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що приблизно три роки тому до нього додому ОСОБА_8 приніс бензопилу та електролобзик, які в подальшому були передані працівникам поліції. Про те, що це майно було викрадено, ОСОБА_8 свідку не повідомляв.

Відповідно до протоколу огляду, слідчим були зафіксовані ознаки електродрелі (т. 3 а.с. 148), а висновками товарознавчих експертиз № 19/119/9-3/44е від 12 січня 2018 року та № 19/119/9-3/222е від 24 січня 2018 року підтверджено вартість викраденого у ОСОБА_6 майна.

Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_8 наведеного кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він, своїми умисними протиправними діями, скоєними повторно, поєднаними з проникненням до іншого приміщення, вчинив таємне, з корисливих спонукань викрадення чужого майна вартістю 3650 гривень, що належало ОСОБА_6 , тобто вчинив крадіжку, кваліфікуючими ознаками якої є повторність та проникнення до іншого приміщення.

Крім цього, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 10 грудня 2017 року близько 06.20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взявши з собою ніж та шапку з вирізами для очей для маскування зовнішності, маючи намір на заволодіння чужим майном, діючи відкрито, проник до будинку на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де, погрожуючи ножем та приставляючи його до горла потерпілої ОСОБА_10 , яка є особою похилого віку, тобто застосувавши насильство небезпечне для життя та здоров`я особи, зірвав з шиї потерпілої золоті ланцюжок з підвіскою загальною вартістю 102,72 гривні та спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді смугастих саден в ділянці шиї справа та попереду, синців неправильної овальної форми та смугастих саден в ділянці лівої вилиці та нижньої щелепи справа, в ділянці спинки носа, на нижній губі справа та в ділянці руків`я грудини більше зліва, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

В скоєнні цього кримінального правопорушення ОСОБА_8 свою вину визнав частково, підтвердивши фактичні обставини, наведені вище, стосовно механізму вчинення зазначеного злочину, проте не погодився з кваліфікацією його дій, оскільки зазначив, що зайшов до раніше йому знайомої потерпілої ОСОБА_10 , будинок та вхід до домоволодіння якої не були зачинені, з метою придбання самогону (раніше отримував від них самогон). Коли вже перебував в середині будинку та помітивши ОСОБА_10 на ліжку, раптово вирішив здійснити на неї напад. Для цього, приспустивши шапку нижче до очей та піднявши куртку на обличчя, з метою маскування, дістав ніж, який завжди носив при собі з метою захисту та в господарських цілях (оскільки проживає в сільській місцевості), приставив до горла потерпілої та вимагав у неї кошти. Остання коштів не дала, тому він зірвав з її шиї ланцюжок з підвіскою та залишивши ОСОБА_10 на ліжку, накритою подушками (щоб вона не впізнала його), залишив місце події. В подальшому, коли до нього прийшли працівники поліції та проводили огляд в його помешканні, то спочатку не знайшли нічого, потім він сам добровільно видав правоохоронцям викрадений ланцюжок з підвіскою, який працівники поліції переклали в інше місце, де нібито і знайшли. Звідки на шапці його матері взялись прорізи для очей не знає, їх до огляду не було. В момент вчинення інкримінованого злочину був тверезий.

Так, допитана попереднім складом суду потерпіла ОСОБА_10 , покази якої були відтворені в судовому засіданні внаслідок її смерті, показала суду, що дійсно за наведених в обвинуваченні обставин на неї був здійснений напад ОСОБА_8 , з яким вона була до цього часу знайома, під час якого останній погрожував їй ножем, а також зірвав з шиї ланцюжок з підвіскою. Також зазначила, що після нападу він міцно притиснув її подушкою, після чого залишив житло. Підтвердила ОСОБА_10 , що дійсно її чоловік виготовляв самогон, який використовувався в тому числі як засіб оплати за певну роботу. Були такі випадки, що і ОСОБА_8 давала самогон. Крім цього, ОСОБА_10 показала, що вони з чоловіком дійсно могли і продавати самогон, а незадовго перед випадком давала самогон обвинуваченому, від якого, до речі, в момент здійснення на неї нападу запаху алкоголю не відчувала.

Вказані обставини стосовно вчинення ОСОБА_8 розбійного нападу на ОСОБА_10 підтверджуються також протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої з відеозаписом (т. 2 а.с. 149), висновками експертиз № 1242 від 09 січня 2018 року та № 32 від 05 лютого 2018 року (т. 2 а.с. 157-159), протоколом пред`явлення потерпілій для впізнання осіб за голосом (т. 2 а.с. 160), під час якого остання за голосом впізнала ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події (з фототаблицею та відеозаписом) житла потерпілої, під час якого було зафіксовано слідову картину та вилучено докази (т. 2 а.с. 168, 172), протоколом відібрання зразків потерпілої ОСОБА_10 , висновками експертів №№ 1456, 55(1518), 56 (1519) - т. 2 а.с. 184, 186, 193, 197, якими підтверджено наявність крові, що може походити від потерпілої, яка виявлена в її житлі (встановлено застосування насильства відносно неї), висновком товарознавчої експертизи від 15 грудня 2017 року визначено вартість викраденого у ОСОБА_10 майна (т. 3 а.с. 135).

Переконливих підстав щодо недовіри згаданим доказам, чи стосовно їх неналежності та недопустимості, суду наведено не було, тому зазначені в обвинуваченні обставини стосовно вчинення ОСОБА_8 розбою відносно ОСОБА_10 суд вважає встановленими та доведеними.

Водночас, на думку суду стороною обвинувачення не спростовано тверджень ОСОБА_8 в частині виникнення у нього умислу на вчинення розбою вже під час перебування в житлі потерпілої, куди він зайшов (за його версією) для придбання самогону, як і не спростовано поза розумним сумнівом, що він дійсно міг зайти в приміщення, оскільки як потерпілою, так і ним самим підтверджено факт знайомства між ними, отримання раніше самогону він потерпілої, в тому числі за вчинення певних робіт, а також наявність такої можливості, з огляду на те, що дійсно підтверджено (потерпілою) виготовлення самогону чоловіком ОСОБА_10 , в тому числі для продажу.

Крім цього, фактично стороною обвинувачення доведеність наміру у обвинуваченого на проникнення до житла потерпілої з метою вчинення розбою зумовлюється раннім часом нападу, наявністю у обвинуваченого заздалегідь приготовленого кухонного ножа для цієї мети та приготування шапки з вирізами для очей як засобу маскування.

В той же час, ранній час нападу має вірогідне пояснення з огляду на вказані обставини, підтверджені в тому числі потерпілою стосовно наявності можливості на придбання алкоголю у неї та можливість вільного доступу до її помешкання (сліди зламу під час огляду її житла не були зафіксовані), а підготовка знаряддя вчинення злочину ножа (а також його визначення серед значного кола вилучених аналогічних предметів) та засобів маскування обґрунтовується прокурором доказами, які повинні бути визнані судом недопустимими з огляду на наступне.

Так, фактично всі речові докази, які прокурор покладає в тому числі в основу доведеності наміру обвинуваченого на проникнення до житла з метою вчинення розбою, були здобуті під час оглядів (обшуків) житла обвинуваченого, проведених двічі впродовж 10 грудня 2017 року (т. 2 а.с. 207-242).

В той же час, як вбачається з досліджених судом протоколів оглядів місця події (одного й того самого домоволодіння) та відеозаписів, проведених за адресою: АДРЕСА_1 , фіксація згаданих слідчих дій розпочинається вже в той момент коли слідчій, а також декілька сторонніх осіб вже перебувають на території домоволодіння, при цьому слідчий в наведених ситуаціях виконує формальну функцію фіксатора події, а активні дії по проведенню саме обшуків здійснюють інші особи, деякі з яких навіть не занесені до протоколів, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 237 КПК України (зі змісту п. 19 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 93, ч. 1 ст. 233 КПК України вбачається, що проводити огляд (обшук) може в кримінальному провадженні лише слідчий або прокурор).

До того ж, з огляду на характер згаданих дій правоохоронців, фактично ними проводились не огляди місця події (з протоколів взагалі незрозуміло, яка саме подія відбулась саме за місцем проживання обвинуваченого, оскільки напад на потерпілу було здійснено за іншою адресою), а обшук, що вбачається з характеру активних пошукових дій, а не простої фіксації обстановки.

Крім цього, у суду викликає сумніви добровільність згоди як обвинуваченого так і його матері ( ОСОБА_11 ) на проведення вказаних слідчих дій в їх домоволодінні.

Це вбачається з того, що до ОСОБА_8 (який до речі не є власником помешкання, де він проживає т. 2 а.с. 201) правоохоронці завітали саме як до особи, яка підозрювалась у вчиненні наведеного кримінального правопорушення, після їх візиту він був позбавлений можливості залишення власного домоволодіння, фактично був залежним від волі правоохоронців та в подальшому одразу після цих дій був доставлений до відділку поліції (ст. 209 КПК України), а під час проведення оглядів (обшуків) відсутні докази тому, що ОСОБА_8 були роз`яснені права як підозрюваному, в тому числі не свідчити проти себе (ст. 18 КПК України), протокол затримання ОСОБА_8 від 10 грудня 2017 року (т. 3 а.с. 146) містить помилкове посилання на те, що фактичний час його затримання 16.30 год.

Крім цього, з відеозапису першої слідчої дії нібито огляду місця події від 10 грудня 2017 року з 10.58 год. по 14.30 год. ОСОБА_8 був підданий особистому обшуку з повним його оголенням за вказівкою незрозумілого працівника правоохоронного органу та за вказівкою якого виконував присідання, будучи оголеним, що робилось в присутності значного кола сторонніх осіб та з фіксацією на камеру, що не може не свідчити про відсутність поваги до людської гідності (ч. 1 ст. 11 КПК України).

При цьому, інші правоохоронці, не ідентифіковані на записах та в протоколі вільно пересувались по домоволодінню обвинуваченого, заходили в приміщення та виходили з них і вже потім в них виявлялось та вилучалось майно.

Друга слідча дії, також нібито огляд місця події від 10 грудня 2017 року, розпочатий о 14.48 год. був проведений нібито за згодою матері обвинуваченого, про що на думку прокурора свідчить її відповідна заява (т. 2 а.с. 235).

Проте, вказана заява у суду також викликає сумніви, оскільки вона не написана власноруч, а надрукована за допомогою комп`ютерної техніки, що викликає риторичне запитання, щодо можливості її друку в сільській місцевості перед безпосереднім проведенням огляду (обшуку) та чи не була вона надрукована вже після проведення згаданої дії.

Визнаючи згадані протоколи огляду місця події недопустимими доказами, суд виходить і з того, що ОСОБА_11 проживала зі своїм сином за наведеною адресою, тобто в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України є членом сім`ї, яка фактично, надавши сумнівний дозвіл працівникам поліції, які вже перебували на території житла, на входження до нього, де мешкав і обвинувачений, створила умови, що забезпечили збирання доказів проти свого сина - ОСОБА_8 , що також на думку суду є порушенням ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України, оскільки ОСОБА_11 не є фахівцем у галузі права і, з огляду на висловлену нею позицію в судовому засіданні, є обґрунтовані сумніви у суду в отриманні правоохоронцями взагалі дозволу від неї на проникнення до житла у разі роз`яснення їй всіх прав, положень закону та наслідків вчинення таких дій (застереження щодо роз`яснення згаданих прав відсутнє у всіх наданих суду матеріалах провадження, а також в дозволі на огляд та в самому огляді місця події).

До речі, саме під час другого огляду (обшуку) вже і було вилучено золотий ланцюжок з підвіскою, відшукання якого саме в спосіб зафіксований в згаданому протоколі у суду також викликає сумніви, оскільки другий огляд приміщення, де вилучений ланцюжок, вже був проведений після того, як в цьому ж приміщенні вже проводився зазначений вище перший огляд (обшук) з 10.58 год., і в зазначеному місці в перший раз нічого виявлено не було, що зафіксовано на відеозаписах.

Крім того, після початку другого огляду (обшуку) правоохоронці нібито підштовхують ОСОБА_8 до надання якихось показань щодо певних обставин, на що він зазначає, що нічого пояснювати не буде, а характер дій правоохоронців свідчить про те, що вони заходили в приміщення під час другого огляду (обшуку) вже знаючи про місце розташування золотого ланцюжка, після вилучення якого інших дій не вчиняли.

Фактичне затримання обвинуваченого саме до початку першого огляду (обшуку) означає, що подальші дії правоохоронців повинні були відбуватись з дотриманням вимог ст. 208 КПК України з безумовним забезпеченням права на захист особи, а обшук затриманої особи та отримання від нього дозволів на проведення огляду (обшуку) його житла повинно було відбуватись у відповідності до ст.ст. 18, 42, ч. 3 ст. 208 КПК України, чого зроблено не було та лише 10 грудня 2017 року о 16.30 год. складено протокол про затримання особи з зазначенням іншого часу фактичного затримання, що не відповідає дійсності, оскільки фактичне затримання особи, як встановлено наведеними доказами, відбулось до 10 год. 58 хв. 10 грудня 2017 року.

Отже, слідчі дії - огляди місця події, оформлені протоколами від 10 грудня 2017 року, були нічим іншим ніж обшуками за місцем проживання підозрюваного, які були здійснені без дотримання вимог ст.ст. 233, 236, 237 КПК України та без забезпечення права на захист підозрюваного та без роз`яснення його прав, передбачених ст.ст. 42, 208 КПК України (застереження про що відсутні в протоколах).

Враховуючи наведене, згідно вимог ст. 86, п.п. 1-4 ч. 2 ст. 87 КПК України, протоколи огляду місця події від 10 грудня 2017 року суд визнає недопустимими, оскільки фактичні обшуки місця проживання підозрюваного були здійснені з порушення їх суттєвих умов, з порушенням права на захист ОСОБА_8 , отримання доказів внаслідок поводження, що принижує гідність особи (роздягання на камеру та виконання вправ за вказівкою правоохоронців), а також отримання інформації від підозрюваного без роз`яснення права відмови від дачі показань та відповідей на запитання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що першочергові докази, якими виявлено та вилучено ножі, одежу підозрюваного, шапки, золотий ланцюжок з підвіскою визнані судом недопустимим, вони не можуть бути покладені в основу вироку, а всі інші докази, а саме слідчі дії, які проводились з вилученими предметами та речами є похідними від них, а отже інформація, яка міститься в них також не може використовуватись на обґрунтування провини обвинуваченого та тягне їх недопустимість.

Такими доказами є: протокол огляду предметів (ножів), висновок молекулярно-генетичної експертизи, протокол огляду предметів (ланцюжка з хрестиком), протокол пред`явлення для впізнання (ланцюжка), висновок імунологічної експертизи по штанам обвинуваченого (т. 3 а.с. 1, 16, 122, 127, 143).

Протоколи вилучення зразків у ОСОБА_8 самі по собі не містять інформації стосовно предмета доказування, як і висновок експерта стосовно визначення групової приналежності його крові, а протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 містить лише покази про те, що він разом з ОСОБА_8 09 грудня 2017 року вживав алкоголь (т. 3 а.с. 152) (проте цей доказ не доводить наявності ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_8 в момент нападу, тим більше, що як обвинуваченим заперечується така ознака, так і потерпіла в показах підтвердила суду, що не відчувала запаху алкоголю від обвинуваченого в той момент).

Крім того, вважаючи не доведеною таку обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд виходить і з того, що з досліджених відеозаписів проведених за участю ОСОБА_8 слідчих дій через дуже короткий проміжок часу після вчинення нападу, у останнього відсутні на записах зовнішні ознаки сп`яніння.

Не вважає суд доведеною і обставину застосування по відношенні до потерпілої насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, оскільки з досліджених доказів та фактичних обставин події вбачається лише факт погрози застосування такого насильства.

Відтак, у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, врахувавши, що згадані обставини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, на думку суду прокурором не доведено, що характеристики одного з вилучених ножів свідчать про його завчасне приготування для здійснення розбою, так само як і те, що вилучена шапка з прорізами для очей була пристосована для вчинення нападу саме ОСОБА_8 .

Не спростовують зазначених висновків суду, як і не є перешкодою для визнання згаданих доказів недопустимими і надані в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України слідчими суддями дозволи на проведення оглядів (обшуків) т. 2 а.с. 207, 208, 236, оскільки, по-перше, відсутня інформація з приводу того, що слідчим суддям надавались для дослідження відеозаписи згаданих слідчих дій, а по-друге, як вбачається з ухвал слідчих суддів, ними вирішувалось виключно питання законності проникнення до згаданого житла слідчого, який склав протоколи огляду, проте не давалась оцінка в сукупності з наведеними вище обставинами дій інших правоохоронців, ОСОБА_8 як підозрюваного та його матері, що могло бути досліджено виключно під час судового розгляду справи, по-третє, наявність цих ухвал слідчих суддів не виключає та не спростовує допущених правоохоронцями порушень процедури при проведенні слідчих дій, встановлених при дослідженні всіх доказів в сукупності.

Крім цього, в досліджених судом ухвалах містяться суперечності, між зазначеннями в протоколах фактично проведених слідчих дій, які легалізовувались та зазначених в ухвалах відомостях стосовно вирішуваних питань та фактично наданих дозволів.

Так, згідно мотивувальної частини ухвали слідчого судді від 11 грудня 2017 року (т. 2 а.с. 207), слідчим суддею досліджувалось питання надано дозволу в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України на проведення обшуку житла ОСОБА_8 , який було вже проведено з 14.48 год. до 14.59 год. 10 грудня 2017 року (хоча ухвала містить посилання на те, що це був огляд). Водночас, в резолютивній частині цієї ухвали зазначено про те, що слідчим суддею надається дозвіл на проведення обшуку вказаного житла з метою виявлення та вилучення телефонів, одежі ОСОБА_8 , шапок, ножів тощо, тобто слідчим суддею легалізовано огляд (не обшук), який фактично проведено з 10.58 год. до 14.30 год.

Мотивувальна частина другої ухвали від 14 грудня 2017 року (т. 2 а.с. 208) говорить про те, що слідчим суддею досліджувалось питання надано дозволу в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України також на проведення огляду житла ОСОБА_8 , який було здійснено з 10.58 год. до 14.30 год. (а наведена вище ухвала говорить про те, що це був обшук).

Мотивувальна частина третьої ухвали від 12 грудня 2017 року (т. 2 а.с. 236) говорить про те, що слідчим суддею досліджувалось питання надано дозволу в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України на проведення огляду житла ОСОБА_8 , який було здійснено з 14.48 год. до 14.59 год., під час якої виявлено та вилучено золотий ланцюжок, а згідно резолютивної частини ухвали - слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку для виявлення та вилучення згаданого майна.

Згадані висновки суду цілком узгоджуються з показами наступних свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_13 показав суду, що в 2017 році працював кінологом та в зазначений в обвинуваченні час був залучений для використання службової собаки, яка привела з місця вчинення злочину відносно ОСОБА_10 до житла ОСОБА_8 , де вже був підозрюваний з працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_11 мати обвинуваченого, показала суду, що в грудні 2017 року перебувала в лікарні, коли її викликали в с. Верхня Сироватка, де вона проживає з сином. Коли прибула на місце, то в дворі вже були працівники поліції, її певний час не пускали додому, а як підписувала надрукований дозвіл на огляд не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_14 показав суду, що був залучений в якості понятого при огляді житла ОСОБА_8 , коли правоохоронці ретельно здійснювали розшукові дії у всіх приміщеннях, перетрушували одежу та навіть в печі шукали. Бачив шапку з прорізами та ланцюжок, які тримав слідчий (де виявили це майно не бачив). При цьому зазначив, що дійсно спочатку перший раз оглядали всі будівлі (в тому числі кухню, де нічого не знайшли), а потім другий раз оглядали лише кухню (чому не пояснили).

Тому, врахувавши положення ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, оскільки прокурором не доведено наявності кваліфікуючої ознаки дій ОСОБА_8 як «проникнення у житло», суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, змінює правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 187 КК України, та, виключивши з обвинувачення посилання на наявність зазначеної кваліфікуючої ознаки, вважає встановленими та доведеними наступні обставини.

10 грудня 2017 року близько 06.20 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку на території домоволодіння АДРЕСА_3 , маючи при собі ніж та вживши заходів для маскування зовнішності, маючи намір на заволодіння чужим майном, діючи відкрито, у вказаному будинку, погрожуючи ножем та приставляючи його до горла потерпілої ОСОБА_10 , яка є особою похилого віку, тобто погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, зірвав з шиї потерпілої золоті ланцюжок з підвіскою загальною вартістю 102,72 гривні та спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді смугастих саден в ділянці шиї справа та попереду, синців неправильної овальної форми та смугастих саден в ділянці лівої вилиці та нижньої щелепи справа, в ділянці спинки носа, на нижній губі справа та в ділянці руків`я грудини більше зліва, з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Тому дії ОСОБА_8 за цим епізодом суд кваліфікує за ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки він своїми умисними протиправними діями, які виразились в нападі на ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, вчинив розбій.

Пом`якшуючими покарання обставинами суд вважає щире каяття та повернення викраденого майна.

Обтяжуючими покарання обставинами є рецидив злочинів та вчинення розбою стосовно особи похилого віку.

Наявності такої обтяжуючої покарання обставини - як стан сп`яніння, суду не доведено, з огляду на вказані обставини (відсутність доказів, а також з огляду на покази обвинуваченого та потерпілої).

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є судимою особою, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, дітей не має, має інвалідність та вади здоров`я.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних ним кримінальних правопорушень, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Враховуючи викладене та негативні дані щодо особи обвинуваченого, його майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, вік обвинуваченого, вчинення злочинів судимою особою, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення волі.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальні витрати, підтверджені прокурором, пов`язані з проведенням експертних досліджень, належить стягнути з обвинуваченого.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого до набрання вироку законної сили слід залишити без змін, з огляду на його негативну репутацію, яка зумовлює ризики ухилення від суду та можливості вчинення інших кримінальних правопорушень.
На підставі ч. 3 ст. 185, ч.ч. 1, 3 ст. 187 КК України, керуючись ст.ст. 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
-за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на трок 6 років.
Згідно вимог ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховувати з 10 грудня 2017 року та, згідно вимог ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_8 з 10 грудня 2017 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Речові докази:
-нічний світильник, наволочку з подушки, спальну сорочку, флакон з коньяком, золотий ланцюжок з золотим хрестиком повернути спадкоємцям (або уповноваженим особам) ОСОБА_10 ;
-сліди рук на 2-х відрізках липкої стрічки, слід низу підошви взуття знищити;
-куртку синього кольору, майстерку сірого кольору, штани спортивні, пару бурок, водолазку, шапку чоловічу повернути ОСОБА_8 ;
-десять кухонних ножів, сім кухонних ножів, шапку жіночу повернути ОСОБА_11 ;
-5 мобільних телефонів, сім картки залишити в користуванні ОСОБА_11 ;
-бензопилу, електродриль, електролобзик залишити в користуванні ОСОБА_6 .
Скасувати накладені на вказане майно арешти.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 36799,2 гривні.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили залишити без змін, але не більше чим до 27 серпня 2021 року включно.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді