Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1049/19

Номер провадження: 1-кс/511/196/21

16.03.2021 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, скаргу ОСОБА_3 на рішення та бездіяльність органів досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:
11 березня 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана скарга, згідно якої скаржник просить постанову дізнавача сектору дізнання Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття об`єднаного кримінального провадження №0000250 від 26 березня 2019 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України скасувати та повернути матеріали кримінального провадження для продовження досудового розслідування.

В обгрунтування своєї позиції ОСОБА_3 зазначила, що 05 березня 2021 року дізнавачем Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 було прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0000250 від 26 березня 2019 року.

Попри це, скаржник вважає вказану постанову необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства України, а також у зв`язку з тим, що дізнавач прийняв рішення без дослідження всіх доказів в сукупності.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Дізнавач та прокурор по вказаному кримінальному провадженню до зали судових засідань не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно частини третьої статті 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя дослідивши матеріали скарги, вислухавши думку учасників, оглянувши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Диспозиція частини першої статті 24 КПК України визначає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000250 від 26 березня 2019 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 296 КК України.

Постановою дізнавача СД Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 05 березня 2021 року кримінальне провадження №0000250 від 26 березня 2019 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 296 КК України було закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.

Пункт другий частини першої статті 284 КПК України регламентує, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Однак, матеріали кримінального провадження містять фактичні дані щодо завдання ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень.

Так, згідно змісту акту судово-медичного дослідження (обстеження) №705 у громадянки ОСОБА_3 було виявлено наступне тілесне ушкодження: синець правого передпліччя. Зазначене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмета, індивідуальні особливості якого у ушкодженні не відобразилися, яким могла бути рука (стиснута в кулак кисть, передпліччя).

Описане ушкодження згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.к.п. 11-12, т.1).

Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1137 у громадянки ОСОБА_3 було виявлено наступні тілесні ушкодження: чотири синця правого плеча, два синця правого передпліччя, синець правої кисті, садно в ділянці правого ліктьового суглоба.

Дані ушкодження, як окремо так і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.к.п. 112-113, т.1). З цього приводу дізнавач в постанові про закриття кримінального провадження зазначив, що поведінка ОСОБА_3 була провокативною, а також те, що заподіяна шкода потерпілій явно не відповідає небезпечності уявного посягання, а отже ОСОБА_6 може підлягати кримінальній відповідальності лише за заподіяння шкоди ОСОБА_3 через необережність, проте Кримінальним кодексом України не передбачено настання відповідальності за необережне легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, дізнавач прийшов до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

Попри це, слідчий суддя зазначає, що всупереч положенням статті 110 КПК України в постанові не зазначено зміст обставин, які є підставами для прийняття рішення в цій частині, а також мотиви прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Вказана постанова носить суб`єктивне бачення дізнавача на фактичні обставини кримінального провадження, яке не грунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, а також суперечить матеріалам кримінального провадження.

Також, слідчий суддя не приймає до уваги аргументи дізнавача відносно відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України, оскільки вони грунтуються лише на показах ОСОБА_6 , а також на розбіжностях в показах свідків та потерпілої.

Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Пункт вісімнадцятий частини першої статті 3 КПК України визначає, що до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті другої КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі викладеного, з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що вимоги скаржника є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Пункт перший частини другої статті 307 КПК України визначає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

На підставі викладеного, керуючись статтями 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на рішення та бездіяльність органів досудового розслідування задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 05 березня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000250 від 26 березня 2019 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 296 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України

Направити матеріали кримінального провадження №0000250 від 26 березня 2019 року до Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області для подальшого проведення досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1