Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/222/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.296 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 наухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2021 року, якоюстосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Іркутськ, Російської Федерації, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, працюючого заступником директора ТОВ «MART VEG OIL FACTORY LLC», одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,
застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків передбачених ст.194 КПК України по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001162,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в межах існуючого строку досудового розслідування, тобто до 23 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в СВ Кропивницького РВП ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001162,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 ,повідомлено про підозру в тому, що він 22.05.2021 приблизно о 21.00 год.., поруч з домоволодінням АДРЕСА_2 здійснив дев`ятнадцять пострілів в гору.

Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.

Застосовано підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:
- прибувати до кабінету дізнавача, прокурора, судді, у залежності від стадії кримінального провадження, за їхньою першою вимогою;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу дізнавача, прокурора або слідчого судді, суду;
- повідомляти дізнавача, прокурора чи слідчого суддю, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;
- уникати в будь-якій формі контактів як особисто, так і через сторонніх осіб із свідками.
Початок дії строку застосованого відносно підозрюваного особистого зобов`язання обчислюється з дня винесення ухвали, тобто з 25.05.2021 року.
Строк дії застосованого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно підозрюваного, встановлено в межах існуючого строку досудового розслідування, тобто до 23 липня 2021 року.
Підозрюваному роз`яснено, що у разі невиконання перерахованих обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покладено на слідчого, а на стадії перебування справи у провадженні суду, на прокурора. Підозрюваного ОСОБА_8 звільнено з-під варти.

Ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_8 :
- має місце постійного проживання і реєстраційного обліку; мешкає в родині, має дитину, дружину, батьків похилого віку; налагодив сталі соціальні зв`язки;
- тривалий час офіційно працевлаштований та має законне джерело отримання доходу;
- до кримінальної відповідальності притягується вперше, зобов`язується беззастережно виконувати покладені на нього обов`язки під час досудового розслідування;
- зацікавлений у з`ясуванні об`єктивних обставин у справі; ознаки протиправної поведінки не тільки припинив, але й усвідомив недопустимість такої поведінки. Запевняє про недопущення у майбутньому подібних дій.
- повідомив місце знаходження зброї, запевняє у сприянні її вилучення.
- наголошує про відсутність потерпілих та самого конфлікту. Таке твердження узгоджується змістом поданої заяви ОСОБА_11 від 25.05.2021 року про те, що відсутня подія злочину, а сам ОСОБА_11 не вважає себе потерпілим.
Відповідно до ст. 174 КУПАП , стрільба з вогнепальної зброї в населених пунктах і в не відведених для цього місцях, а також у відведених місцях з порушенням установленого порядку тягне за собою накладення штрафу від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією зброї.
Об`єктивна сторона врученого ОСОБА_8 повідомлення про підозру межує з кваліфікуючим ознакам адміністративного правопорушення передбаченим ст. 174 КУПАП .
Слідчий суддя вважає, що слушними є зауваження представників сторони захисту про передчасність застосування підозрюваному найсуворішого виду запобіжного заходу. Тому погоджується з такими твердженнями, оскільки зібрані наразі докази є вкрай поверховими, потерпілий змінив показання, очевидці не допитані про мотиви поведінки підозрюваного. Сукупність виявлених недоліків виключає можливість застосування тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні для повідомлення ОСОБА_8 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення зібрано достатньо доказів, зокрема проведено огляд місця події. під час якого виявлено та вилучено 16 предметів зовні схожих на гільзи від автоматичної зброї та 2 відеозаписи з камер зовнішнього відео спостереження, додатковий огляд місця події, під час якого виявлено та вилучено 3 предмета зовні схожих на гільзи від автоматичної зброї, допитано свідка та потерпілого.

Вважає, що ОСОБА_8 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, що посягає на суспільні цінності - життя та здоров`я громадян, а також проти громадського порядку та моральності,покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк до 7 років.

Також, суд в ухвалі зазначає про те, що ОСОБА_8 усвідом недопустимість протиправної поведінки та запевнив про недопущення у майбутньому подібних дій, однак вказані твердження суду не мали своє підтвердження під час розгляду клопотання, оскільки підозрюваний вказав, що не вбачає в своїх діях ознак кримінального правопорушення, а також не надав жодних пояснень з приводу підстав здійснення ним пострілів, тільки зазначив, що ціллю його візиту до батька було запрошення на заручини.

Перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли на електронну адресу із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя загалом дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини, належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зважив вагомість доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, оцінив заявлені у клопотанні прокурора ризики та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на останнього певних обов`язків.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого, протоколом допиту свідків.
При цьому обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України не є предметом оскарження.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:
- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;
- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;
- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;
- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.
Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Існування ризику незаконного впливу на свідків, пов`язане, у першу чергу, із процедурою отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав.
З огляду на викладене, ризик незаконного впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.

В суді апеляційної інстанції ймовірний потерпілий ОСОБА_11 подав заяву відповідно до якого, він звертає увагу суду на необґрунтованість підозри, оскільки такі дії підпадають під адміністративну відповідальність, передбачену ст. 173 КУпАП, тому не вважає себе потепрілим та учасником кримінального провадження.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 повідомив, що він одружений, є батьком малолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце роботи, займається суспільно0корисною працею, проживає за місцем своєї реєстрації та до кримінальної відповідальності притягується вперше,
Зобов`язується беззастережно виконувати покладені на нього обов`язки під час досудового розслідування та сприяти з`ясуванню обставин подій.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що обраний підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням тяжкості злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 , ступеню його участі у виконанні об`єктивної сторони, ступеню його небезпечності до суспільства та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що на час судового слідства до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді особистого зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що прокурором не доведено обставини, визначені в п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

Доводи прокурора про необхідність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегією суддів не можу бути враховано оскільки вказані доводи ґрунтуються включно на суворості покарання, а також ймовірності впливу на свідків та потерпілого.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, на обліках не лікаря нарколога та психіатра не перебуває, з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту обрання запобіжного заходу чітко виконував вказівки органу досудового розслідування, з`являвся на виклики до суду апеляційної інстанції.
А тому, на думку колегіє суддів прокурором не доведено, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не зможе запобігти вищезазначеним доведеним під час судового розгляду ризикам.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків ОСОБА_8 достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що прокурор у кримінальному провадженні ні своїй апеляцій інстанції ні в суді апеляційної інстанції не навів достатніх даних, які б спростовували доводи ОСОБА_8 щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2021 року, якоюстосовно підозрюваного ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків передбачених ст.194 КПК України по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001162,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 липня 2021 року, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4