ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2797/21
провадження № 1-кп/753/1063/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000067 від 07.01.2021 р.за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перехрестя Закарпатської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-21.05.2021 р. Шевченківським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 185 КК України до арешту на строк 3 місяці;

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.01.2021 близько 16 години 32 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, діючи з корисливих мотивів, маючи протиправний та корисливий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, перебуваючи у маршрутному таксі № 63, яке рухалось по вул. Привокзальній в м. Києві від зупинки залізничний вокзал «Дарниця», побачили раніше незнайому їм ОСОБА_4 майно якої визнали об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , виконуючи відведену йому злочинну роль, потягнувся до сумки потерпілої ОСОБА_4 , яка була одягнена у останньої через плече та в якій перебували грошові кошти в сумі 2060 гривень 00 копійок, та шляхом ривка зірвав її з неї, після чого передав вказану сумку невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка в той час перебувала поряд.

В подальшому, ОСОБА_6 спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, вибігли через двері маршрутного таксі, яке зупинилось на зупинці Привокзальній в м. Києві, тим самим з місця вчинення злочину зникли, однак незабаром ОСОБА_6 був затриманий пасажирами маршрутного таксі біля зупинки громадського транспорту по вул. Привокзальній в м. Києві.

Своїми діями ОСОБА_6 спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою завдали матеріального збитку ОСОБА_4 на загальну суму 2060 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 здійснив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та суду пояснив, що 07.01.2021 р. у вечірній час він на приміському електричному поїзді прибув на залізничний вокзал «Дарниця», де познайомився із двома особами циганської національності, з якими випив 200 грам горілки. Після цього вони разом сіли до автобусу № 63, де він заплатив за проїзд та сів на пасажирське місце. В подальшому він побачив як особи циганської національності вибігли з автобусу. Він спитав у кондуктора що трапилось, на що потерпіла повідомила, що у неї викрали кошти. Сам він ці грошові кошти не викрадав та хто саме їх викрав йому невідомо. З місця він не втікав, проте безпідставно був затриманий перехожими.

У зв`язку із відсутністю належних доказів вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, сторона захисту просила ухвалити виправдувальний вирок.

Незважаючи на позицію сторони захисту, вина обвинуваченого ОСОБА_6 в обсязі дій, зазначених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтверила, що 07.01.2021 р. близько 16-00 год. вона перебувала в маршрутному таксі № 63 по вул. Привокзальній біля зупинки вокзалу «Дарниця». В цей час обвинувачений ОСОБА_6 зірвав з неї сумку та разом зі своїми знайомими він вибіг на зупинці, проте в подальшому ОСОБА_6 був затриманий перехожим. У викраденій сумці знаходились грошові кошти в сумі 2060 грн.
Свідок ОСОБА_7 в ході судового розгляду повідомив, що 07.01.2021 р. близько 16-00 год. він підійшов до автобусної зупинки по вул. Привокзальної та очікував прибуття автобусу. Коли до зупинки прибув автобус № 63, він підійшов до автобусу та побачив в салоні четверо осіб переважно ромської національності, серед яких був обвинувачений ОСОБА_6 . Ці особи оточили кондуктора автобуса, після чого він побачив як двоє осіб, у одного з яких при собі була сумка, побігли в бік вокзалу. Він намагався наздогнати цих осіб, але вони втекли. Повернувшись на зупинку, він побачив, як обвинуваченого затримали перехожі.
Крім показів потерпілої та свідка, вина обвинуваченого також підтверджується наступними доказами.
07.01.2021 р. потерпіла ОСОБА_4 звернулась до Дарницького УП ГУНП у м .Києві із заявою про те, що в цей день приблизно о 16 год. на зупинці громадського транспорту по вул. Привокзальній, перебуваючи в автобусі маршруту № 63 декілька осіб заволоділи належною їй сумкою, в якій знаходились гроші в сумі 2060 грн. /а.с.79/.

В ході огляду місця події 07.01.2021р . ділянки місцевості по вул. Привокзальній, 14 було виявлено сумку у розтібнутому стані та без ременів, яка належить ОСОБА_4 . Остання впізнала вказану сумку в ході огляду місця події та повідомила, що саме цією сумкою в маршрутному автобусі заволоділи невідомі їй люди. Також в ході огляду місця події біля автобусу був виявлений ОСОБА_6 , якого потерпіла впізнала як особу, що зірвав з неї сумку. Дана особа була одягнена в камуфляжну форму, та саме в цьому одязі ця особа перебувала в автобусі в момент здійснення грабежу /а.с.82-85/. Обговорюючи позицію захисника про необхідність визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом, суд ураховує, що перебування потерпілої під час огляду місця події та надання нею пояснень не є підставою для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом. Таким чином, суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання захисника про визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та які суд визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого, сформульована у вироку, у судовому засіданні підтверджена повністю.
При цьому судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Обговорюючи позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , який в ході допиту заперечував свою причетність до викрадення належного потерпілій майна, суд враховує, що зазначена позиція повністю спростовується сукупністю досліджених судом доказів, у тому числі показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка в ході досудового розслідування вказала на ОСОБА_6 як особу, яка, будучи одягнутою в камуфляжну форму, зірвала з неї сумку, в якій знаходились грошові кошти, так і в ході судового розгляду потерпіла вказала на обвинуваченого, який зірвав з неї сумку в салоні маршрутного автобусу. Також потерпіла підтвердила, що ОСОБА_6 діяв не один, а разом з декількома іншими особами, які разом із ним вибігли на зупинці разом із належною їй сумкою. Таким чином, потерпіла підтвердила, що обвинувачений відкрито заволодів належним їй майном, а також що грабіж був вчинений групою осіб за попередньою їх змовою.
Також підтвердженою є і така кваліфікуюча ознака як повторність, оскільки встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий 21.05.2021 р. Шевченківським районним судом м. Києва за епізодом крадіжки від 17.10.2019 р., а даний епізод грабежу був вчинений після цієї градіжки, тобто повторно.
Відповідно до статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Також при призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які б помякшували покарання обвинуваченого на підставі ст. 66 КК України, судом не встановлено,

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду щодо встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. Статтею 26 вказаного вище закону пенсійний вік встановлений для осіб після досягнення ними віку 60 років.

Оскільки потерпіла ОСОБА_4 , 1950 р.н. на час вчинення злочину, яким їй було завдано матеріальну шкоду, досягла 70 роки, то вона є особою похилого віку відповідно до вимог ст. 67 КК України, оскільки є особою, яка досягла пенсійного віку.

Таким чином, обставинами, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, який заперечував свою причетність, розмір матеріальної шкоди, завданої злочином, яка обвинуваченим не відшкодована потерпілій, позицію останньої, яка просила призначити обвинуваченому суворе покарання, наявність декількох кваліфікуючих ознак злочину, а саме: повторність, вчинення злочину групою осіб, наявність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч.4 ст. 70 КК України шляхом зарахування невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2021 р. та призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів за правилами, передбаченими ч.1 ст. 70 КК України.
У зв`язку із призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, до набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді «тримання під вартою» у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання - 5 / п`ять/ років позбавлення волі.
На підставі положень ч.4 ст. 70 КК України до призначеного покарання зарахувати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2021 р.та за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбуття ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з 07.01.2021 р.

До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді «тримання під вартою» у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1