Справа № 729/210/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/492/21
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000214 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , та прокурора на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, житель АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні малолітню доньку, освіта середня, приватний підприємець, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_11 не обирався.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль «Jeep Cherokee», з номером кузова НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 2615,20 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 05 вересня 2020 року, в 06 год. 29 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «Jeep Cherokee», номер кузова НОМЕР_1 , рухаючись по вул. 9 Травня, в с. Осовець, Ніжинського (Бобровицького) району, Чернігівської області в напрямку с. Брагинці, Бобровицького району, навпроти будинку №16 по вул.9 Травня, перед виїздом на заокруглення проїзної частини вправо проявив неуважність, перевищив максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті, який позначений дорожнім знаком 5.45, при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого несвоєчасно відреагував на її зміну, виїхав на зустрічну смугу руху та ліве узбіччя відносно свого напрямку руху, де зіткнувся з двома опорами лінії електропередачі, від чого автомобіль перекинувся на дах.

У результаті ДТП пасажир автомобіля «Jeep Cherokee» ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, від яких помер на місці події; інший пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_11 порушив вимоги п.2.3 «б»; п.12.1; п.12.4 Правил дорожнього руху, що стало безпосередньою причиною та умовою виникнення та настання дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з її наслідками.

Не погодившись із рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування скарги послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначив, що місцевим судом не було в повній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дії обвинуваченого, які призвели до тяжких наслідків. Крім того, місцевим судом не була врахована принципова позиція потерпілої сторони щодо призначення ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі у максимальному розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст.286 КК України. Зазначив, що обвинувачений на момент ДТП керував автомобілем, який не був зареєстрований на території України та не мав полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Крім того, вказав на неодноразове притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду, в частині призначеного ОСОБА_11 покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Вказав, що місцевим судом не надано належної оцінки тому, що головною причиною дорожньо-транспортної пригоди було порушення ОСОБА_11 швидкісного режиму, а також перебування його за кермом у стані алкогольного сп`яніння і свідоме нівелювання ним Правил дорожнього руху. Зазначив, що обвинувачений до настання дорожньо-транспортної пригоди неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП. Крім того, вказав, що судом не було враховано думку потерпілої щодо розміру призначеного ОСОБА_11 покарання.

Заслухавши доповідь судді; потерпілу ОСОБА_8 та її представника, прокурора, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого та його захисника, потерпілого ОСОБА_7 , які просили вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій в апеляційних скаргах прокурором та представником потерпілої не оскаржуються.

Доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_11 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_11 покарання, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_11 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є приватним підприємцем, позитивно характеризується за місцем проживання, має малолітню доньку, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття; а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з висновком органу пробації, виправлення ОСОБА_11 можливе без позбавлення або обмеження його волі на певний строк та не становить небезпеки для суспільства. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Відтак, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, ближче до мінімального, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів..

Крім того, як слідує з обставин справи, обвинувачений, потерпілий ОСОБА_7 і загиблий ОСОБА_13 товаришували, у день події разом вживали спиртні напої та, незважаючи на перебування ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, останні сіли до автомобіля та поїхали продовжувати гуляти.

Обвинувачений неодноразово просив вибачення у потерпілої, в тому числі і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, розкаявся у скоєному, намагався відшкодувати завдані збитки шляхом надсилання грошових переказів на ім`я ОСОБА_8 , проте остання відмовилась від отримання коштів з особистих міркувань.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду, при вирішенні питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначене обвинуваченому, просив залишити без змін покарання, призначене місцевим судом.

Посилання апелянтів на притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, не заслуговує на увагу, оскільки це не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Відтак, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_11 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , та прокурора залишити без задоволення, а вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4