Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/64/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.185 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 наухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2021 року, якоюстосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Веселе, Олександрійського району Кіровоградської області, з неповною середньою освітою, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 18.06.2020 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 190 КК України, до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000081,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 України, строком на 2 місяці, тобто з 02 лютого 2021 року, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий слідчого відділення Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_10 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в СВ Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській областізнаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 70000081,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 16.01.2021 року близько 16 год. 50 хв. (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), будучи раніше судимим, знаходився у приміщенні магазину «EVA №72», що розташований за адресою: проспект Соборний, 100А, м. Олександрія Кіровоградської області.

Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_8 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, а саме на крадіжку майна з приміщення магазину «EVA №72», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, ОСОБА_8 за допомогою сили рук викрав з прилавку магазину дві упаковки крему для обличчя Nivea Hyaluron Cellular Filler + Firming, антівіковий, денний, SPF 15, 50 мл, ринкова вартість згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №350 від 26.01.2021 року за одну упаковку складає 323 гривні 67 копійок, загальна вартість за дві упаковки складає 647 гривень 34 копійки, чим спричинив магазину «EVA №72» майнової шкоди на вказану суму.

У подальшому, ОСОБА_8 викрадені дві упаковки крему сховав до кишені куртки та маючи умисел на доведення злочинних дій до кінця з вищезазначеним товаром з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив магазину «EVA №72» матеріальну шкоду на суму 647 гривень 34 копійки.

Дії ОСОБА_8 досудове слідство кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді задоволено частково клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонено цілодобово залишати житло за місцем проживання, а саме: буд. АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту та місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Строк дії ухвали становить два місяці та обраховується з 02 лютого 2021 року.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_8 раніше судимий, має непогашену судимість за вчинення умисного корисливого злочину, перебуває на обліку Олександрійського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області, не одружений та проживає разом з матір`ю, має постійне місце проживання, отже має міцні соціальні зв`язки, перебуває на обліку в наркодиспансері з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів з 2002 року.
Виходячи із загальних засад кримінального судочинства про верховенство права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані слідчим СВ в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотання підлягає частково задоволенню, зокрема застосуванню запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час досудовогого слідства встановлено наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Однак, в подальшому, слідчим суддею проігноровано наявні докази на підтвердження ризиків передбачених ст.177 КПК України та обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, в обґрунтування відмови у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею зазначається наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема проживання разом з матір`ю.

При цьому, слідчим суддею не враховано додану до клопотання довідку Олександрійської селищної ради № 20, відповідно до якої ОСОБА_8 дійсно проживає з матір`ю, однак від матері на аморальну поведінку сина неодноразово надходили скарги, що вказує саме на відсутність міцних соціальних зв`язків.

Також, слідчим суддею не з`ясовано думку матері ОСОБА_8 щодо можливості його перебування під цілодобовим домашнім арештом за місцем її постійного проживання, враховуючи його аморальну поведінку та наявність скарг до органу місцевого самоврядування.

Окрім того, факт проживання підозрюваного з матір`ю, яка не потребує стороннього догляду, має постійне джерело доходу, навпаки вказує на те, що підозрюваний не зв`язаний будь-якою соціальною відповідальністю по відношенню до своєї матері, що в свою чергу вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків та надає йому можливість ухилятися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Більше того, виходячи з позиції слідчого судді щодо відсутності ризиків передбачених ст.177 КПК України ним проігноровано вимоги ст.194 КПК України, зокрема щодо обов`язку відмовити в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Вважає, що слідчий суддя, за позиції викладеної в ухвалі, мав взагалі відмовити у обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу, однак прийняв рішення про застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який є другим по тяжкості після тримання під вартою, що в свою чергу підтверджує наявність ризиків зазначених в клопотанні слідчого.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли на електронну адресу із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

На адресу апеляційного суду надійшло заперечення від захисника ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора, у якому захисник вказує, що при вирішенні клопотання по суті, слідчим суддею, крім матеріалів клопотання, було досліджено матеріали кримінального провадження, наявні у слідчого, в тому числі протоколи проведених з ОСОБА_8 слідчих дій, з яких було встановлено, що ОСОБА_11 добровільно приймає участь в слідчих діях, з`являється на виклики слідчого та прокурора, приймав участь в слідчому експериментів, в ході якого пояснив та продемонстрував обставини вчинення злочину та визнав свою вину. Дані факти вказують на відсутність у ОСОБА_8 наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Слідчим суддею зроблено вірний висновок про відсутність ризику впливати на потерпілих, оскільки потерпілою особою в даному випадку є юридична особа. Відсутні будь-які докази намірів чи спроб впливу ОСОБА_8 на свідків, тим більше ,що запобігти таким ризикам, навіть якщо теоретично припустити їх наявність, можна застосувавши до ОСОБА_8 домашній арешт.
Ризик вчинення ОСОБА_11 нових злочинів також не доведений, і в будь-якому випадку, запобігти такому теоретичному ризику можна застосовувавши до ОСОБА_8 домашній арешт.
Доводи апеляційної скарги про відсутність згоди матері ОСОБА_8 на його перебування на цілодобовому домашньому арешті в належному їй будинку, спростовуються її особистою заявою про надання такої згоди, яка додається до даного заперечення, в якій вона також зазначає про відсутність у неї скарги на поведінку сина.
В своїй заяві мати ОСОБА_12 , зазначає, що є інвалідом 3 групи, що також підтверджується її пенсійним посвідченням, а також вказує на те, що син надає їй допомогу. Зазначені факти спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_8 .
Відсутність офіційного місця роботи не вказує про відсутність в нього заробітку, адже за його поясненнями ОСОБА_11 систематично працює без офіційного працевлаштування на об`єктах по утилізації та має щоденний заробіток, у зв`язку з чим просив слідчого суддю застосувати до нього арешт в нічний час, щоб мати можливість продовжувати працювати.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.01.2021; протоколом огляду місця події від 22.01.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколі огляду місця події від 26.01.2021 року за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом огляду місця події від 28.01.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 ; копія довіреності №600, акті інвентаризації; протоколі огляду предметів від 26.01.2021 року; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_13 від 25.01.2021 року протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 25.01.2021 року; протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 25.01.2021 року; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.01.2021; протоколі пред`явлення речей для впізнання від 28.01.2021; протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 25.01.2021 року; протоколі пред`явлення речей для впізнання від 26.01.2021; протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 28.01.2021 року; висновком експерта від 26.01.2021 року.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:
- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;
- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;
- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;
- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.
Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, слід зазначити, що як вбачається з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив інкримінований йому злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.

Також, ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення. Як вбачається з матеріалів клопотання причиною вчинення кримінальних правопорушень було відсутність коштів та бажання одержати чуже майно, вказане свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Доводи захисника про відсутність вказаного ризику колегією суддів не можу бути враховано оскільки ОСОБА_8 усвідомлюючи, що він перебуває на іспитовому строку за попереднім вироком належних висновків не зробив та свідомо вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений, утриманців не має.

Посилання в запереченні захисника про наявність у ОСОБА_8 матері, за яку потрібну йому піклуватись, колегією суддів не може бути враховано оскільки за наявності цієї обставини, вказане жодним чином не вплинуло на поведінку ОСОБА_8 .

Існування ризику незаконного впливу на свідків, пов`язане, у першу чергу, із процедурою отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав.
З огляду на викладене, ризик незаконного впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів враховує, що підозрюваний вину не визнав, показання не надавав, а тому може тиснути на свідків з метою зміни ними наданих показань.
Також, колегія суддів наголошує, що у ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину вчиненого під час іспитового строку за попереднім вироком, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе без перешкод залишити своє місце проживання.

Більш того, про наявність вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_8 ухилився від явки до суду першої інстанції а в суді апеляційної інстанції, а забажав провести розгляд справи в режимі відеконференції з районним судом.

Посилання захисника про відсутність грошових коштів у ОСОБА_8 , як підстава не з`являтися до суду апеляційної інстанції, свідчить про не виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків встановлених ухвалою свідчого судді, а також доведеність наявності ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, суддею районного суду не враховано тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення,вчинено під час іспитового строку за попереднім вироком.
А тому, у разі доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, неможливо повторно застосувати до нього звільнення з іспитовим строком.
При цьому, суддя районного суду не врахував те, що свідки сторони обвинувачення та потерпілий ще не допитані, а тому обвинувачений перебуваючи на волі може здійснювати на них психологічний тиск метою зміни ними своїх свідчень, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційні вимоги прокурора в частині наявності ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 ст.177 КПК України є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , раніше неодноразово судимий, вчинив інкримінований його злочин під час іспитового строку, не має постійного місця роботи, офіційно не працює, не має стабільного джерела доходів, не має стримуючих факторів міцних соціальних зв`язків.

В суді апеляційної інстанції сторона захисту зазначила, що ОСОБА_8 усвідомив свою протиправну поведінку та будь-які ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК Українивідсутні, він не збирається перешкоджати органу досудового розслідування та суду, буде на першу вимогу з`являтися обов`язково до суду та не порушувати порядок в судовому засіданні.

Просить застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Обвинувачений вину визнає повністю та розкаюється. Має міцні соціальні зв`язки, мати, за якою потрібно надавати постійну побутову допомогу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 зазначив, що повністю визнає свою вину у вчинені інкримінованого йому злочині, щиро кається та зобов`язується не порушувати встановлені обмеження та суворо виконувати правила, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та з`являтися до органу досудового розслідування та суду на першу вимогу.

Крім того, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_12 - мати підозрюваного надала заяву в якій надає згоду на застосування до підозрюваного домашнього арешту в її домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та зазначає про відсутність у неї скарги на поведінку сина, а також те, що вона є інвалідом 3 групи і син надає їй постійно посильну допомогу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що обраний підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Отже, з урахуванням тяжкості злочину у яких обвинувачується ОСОБА_8 , який є нетяжкими, ступеню їх суспільної небезпечності та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що на час судового слідства, останньому можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді цілодобового домашнього арешту.

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, ОСОБА_8 достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_8 , обвинувачення та його особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування, від суду та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на іншу обвинувачену, потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2021 року необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2021 року, якоюстосовно підозрюваного ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000081,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 України, строком на 2 місяці, тобто з 02 лютого 2021 року, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4