Справа № 756/7639/21
Провадження № 1-кс/756/1208/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання дізнавача ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000796 від 26.02.2021,

УСТАНОВИВ:

18 травня 2021 року дізнавач ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000796 від 26.02.2021.

В обґрунтування клопотання дізнавач посилається на те, що СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000796, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 22.01.2021 року приблизно о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 10-Б, невстановлена особа вчинила самоправні дії відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 » свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_3 , та ключі від вищевказаного транспортного засобу, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві спільної сумісної власності, набутого 31.10.2015 разом з чоловіком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 21.02.2021 року помер.

Допитана 06.04.2021 в якості потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 показала, що вищевказаний автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 » було придбано 31.10.2015 року разом з чоловіком ОСОБА_6 .

Даним автомобілем користувався чоловік та за потреби перевозив членів родини, а саме: дружину ОСОБА_5 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Нажаль 21.01.2021 ОСОБА_6 стало зле та він був доставлений до лікарні, а 21.02.2021 не приходячи в свідомість ОСОБА_6 помер. Від лікарів ОСОБА_5 стало відомо, що до лікарні ОСОБА_6 на вищевказаному автомобілі привіз громадянин, який представився ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який в телефонній розмові повідомив ОСОБА_5 , що привіз ОСОБА_6 з адреси: АДРЕСА_1 . На прохання з боку ОСОБА_5 повернути вищевказаний автомобіль ОСОБА_9 відповів відмовою та зазначив, що ОСОБА_6 являється його батьком та начебто останній пообіцяв подарувати ОСОБА_9 вищевказаний автомобіль.

Також потерпіла ОСОБА_5 показала, що громадянин ОСОБА_9 їй не відомий. Ніколи ОСОБА_6 не розповідав та не повідомляв останній та іншим членам родини про ОСОБА_9 та про те, що він дав останньому у користування вищевказаний автомобіль, або пообіцяв його подарувати.

Допитана потерпіла ОСОБА_5 , а також допитані в якості свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що за життя ОСОБА_6 обіцяв подарувати вищевказаний автомобіль ОСОБА_8 , за умов отримання нею посвідчення водія. Як показала ОСОБА_8 , ще за життя батька вона пішла навчатися в автомобільну школу.

Також ОСОБА_5 показала, що відповідно до ст. 60, 61, 70, 71, 175 Сімейного кодексу України, вищевказаний автомобіль являється спільно сумісно нажитим майном, тому по закону вона має право на половину його вартості, а згідно ст. 372, 1223, 1261 Цивільного кодексу України, решта автомобіля повинна ділитися по закону, тобто вступати в спадщину по закону повинні близькі родичі першої черги, до яких віднесені ОСОБА_5 , син ОСОБА_7 , донька ОСОБА_8 та батько померлого чоловіка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , якщо останній дійсно являється біологічним сином ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_5 зазначила, що її син, донька та свекор відмовляються від своєї частки на вищевказаний автомобіль на користь самої ОСОБА_5 , таким чином її частка складає 90 % вартості автомобіля, а ОСОБА_9 не більше 10 %. Однак незважаючи на це останній не повертає автомобіль та уникає контактів по вирішенню даного питання мирним шляхом. Дана ситуація унеможливлює надати їй можливість зберегти вищевказане майно до вирішення питання по розподілу часток та вступу відповідних осіб в спадщину. Допитана 06.04.2021 року потерпіла ОСОБА_5 показала, що станом на сьогоднішній день середня ринкова вартість вищевказаного автомобіля складає приблизно 17 000 доларів США, тому її частка, з врахуванням відступу інших членів родини від своїх часток, складає близько 15 300 доларів США, що становить близько 428 000 гривень. Також ОСОБА_5 зазначила, що згідно ст. 608 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою.

Таким чином, на даний час ОСОБА_5 не має можливості користуватися спільно сумісно нажитим майном, а саме автомобілем марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 », а також не має можливості вчинити дії, пов`язані із охороною спадкового майна.

Постановою дізнавача ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 25.03.2021 року автомобіль «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_3 , та ключі від вищевказаного транспортного засобу визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000796 від 26.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Опитаний 29.03.2021 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 пояснив, що дійсно саме у нього на даний час перебуває свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу та комплект ключів. Повертати вищевказаний автомобіль громадянці ОСОБА_5 відмовляється. Органу досудового розслідування повідомити місцезнаходження вищевказаного автомобіля ОСОБА_9 також відмовився.

Дізнавач у клопотанні зазначає, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також, з метою недопущення втрати речових доказів, приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речових доказів, а саме: автомобіля марки «Toyota» моделі «Prado», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 »; свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_4 ; ключі від вищевказаного транспортного засобу, у вигляді заборони розпоряджання, користування будь-кому і будь-яким чином зазначеним майном.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення якого повідомлялись належним чином, при цьому, дізнавач ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 та прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 подали до суду заяву про розгляд клопотання за їх відсутності, вимоги клопотання підтримують та просять задовольнити. Власник автомобіля у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення якого повідомлявся.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання за наявними в ньому матеріалами.

Дослідивши клопотання та документи подані в його обґрунтування, слідчий суддя встановив наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з постанови дізнавача ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 25.03.2021 року автомобіль «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_3 , та ключі від вищевказаного транспортного засобу визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000796 від 26.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст. 1 протоколу № 1, суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).

З урахуванням того, що дізнавач та прокурор своїм клопотанням, а також матеріалами поданими в його обґрунтування, довели, що автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від вищевказаного транспортного засобу, є речовими доказами в кримінальному провадженні №0000796 від 26.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, на підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна та вважає, що орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, обґрунтовано звернувся з клопотанням про арешт зазначеного майна.

Керуючись статтями 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000796 від 26.02.2021 задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Toyota» модель «Prado», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від вищевказаного транспортного засобу, у вигляді заборони розпоряджання, користування будь-кому і будь-яким чином зазначеним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1