Номер провадження: 11-сс/813/329/21
Номер справи місцевого суду: 947/4195/21 1-кс/947/1532/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, не працевлаштованого, із вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, на даний час обвинувальний акт за обвинуваченням останнього розглядається Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 190 КК України,
підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001151 від 01.10.2020року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, та застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 04.04.2021 року,
встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, а саме в тому, що 04.02.2021 року ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Одесі, придбав сім-картку мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , яку встановив у мобільний телефон марки «Nokia», imei 1: НОМЕР_2 ; imei 2: НОМЕР_3 з метою подальшого здійснення дзвінка на номер спеціальної лінії «102».
04.02.2021 о 09 годині 37 хвилин до спецлінії «102» чергової частини відділення поліції № 3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області надійшло анонімне повідомлення з абонентського номера: НОМЕР_1 про те, що Малиновський районний суд м. Одеси заміновано.
За даним фактом СУ ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000173 від 04.02.2021 за ч.2 ст.259 КК України про завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідкам.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала слідчого судді незаконна та необґрунтована. Ні слідчим в клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Підозрюваний не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування, дав правдиві свідчення, не має на меті незаконно впливати на учасників кримінального провадження чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Захисник також зазначає, що підозра є необґрунтованою. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Захисник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, а тому, за згодою учасників провадження, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі захисника.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 259 КК України, за кваліфікуючими ознаками: завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколом огляду місця події від 04.02.2021 року, протоколом обшуку від 04.02.2021 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.02.2021 року, протоколом огляду від 04.02.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 04.02.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 05.02.2021 року, та іншими доказами у даному кримінальному провадженні, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Апеляційний суд вважає, що на етапі досудового розслідування, під час якого до підозрюваного обирався запобіжний захід, цих доказів було достатньо для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та про таке не зазначено в апеляційній скарзі захисника.
Злочин, передбачений ч.2 ст.259 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.
Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При цьому апеляційний суд враховує, що в Малиновському районному суді м. Одеси розглядається обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.
Аналізуючи характер та обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавлення волі, останній також може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.
Апеляційний суд вважає, що слідчим, прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, який свідчить про протилежне та спростовує ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання захисника про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки які належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними та надуманими.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки злочин, що інкримінується ОСОБА_8 був вчинений із погрозою застосування насильства.
При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 376, 395, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2021 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4