Справа № 357/2358/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження №0003845, внесене до ЄРДР 27.12.2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишенів, Молдова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:
1) 25.11.2013 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 191 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;
2) 05.02.2020 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 186 КК України на 6 місяців арешту. Звільнений 09.10.2020 року з Житомирської УВП №8 по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:

26 грудня 2020 року, приблизно о 15 год. 21 хв., ОСОБА_3 , з метою збагачення за рахунок чужого майна, прийшов до складського приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яке на підставі договору оренди використовує ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, маючи умисел на вчинення кримінального правопорушення, в шухляді столу, що знаходиться біля входу до офісного приміщення знайшов ключі від вхідних дверей до офісної кімнати, після чого відчинивши вхідні двері ключем, проник до вказаного офісного приміщення, де із шухляди столу вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 6400 гривень, та в подальшому підійшов до іншого столу із шухляди якого викрав грошові кошти в сумі 36172 гривні.
Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 42572 гривні.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Цивільний позов визнав у повному обсязі. Зазначив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо не карати. Пояснив, що 26 грудня 2020 року приблизно о 15 годині 21 хвилин, перебуваючи в офісній кімнаті складського приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив крадіжку грошових коштів із шухлядок столів. Повідомив, що раніше працював водієм і здавав кошти у вказаному приміщені. Йому було відомо де знаходяться ключі від приміщення, а також, що можливо там є грошові кошти. Раніше, виконуючи обов`язки водія, він розвозив продукти по магазинах, забирав там грошові кошти і привозив їх в офісне приміщення. Суму коштів, яка могла там бути він не знав. Коли знайшов ключі і проник до приміщення, то побачив грошові кошти в конвертах, які були підписані це заробітна плата працівників, він їх не взяв. Відкрив шухляду столу там було приблизно 6 тисяч гривень, в іншій шухляді іншого столу було близько 40 тисяч гривень. Вказані грошові кошти він забрав і витратив на власні потреби. Погоджується із викраденою сумою, яка становить 42572 грн. Повідомив, що раніше вживав наркотичні засоби, тому і вчинив злочин. На даний час наркотики не вживає, пролікувався, працює неофіційно, має намір відшкодувати потерпілому шкоду, просив у нього вибачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , який у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, маючи незняту та непогашену судимість на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисний корисливий злочини проти власності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не вбачається.
Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції статті обвинувачення буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_3 , матеріальної шкоди, суд дійшов наступного висновку.
Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі збитків, які встановленні в судовому засіданні, підтверджені відповідними доказами. Так, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілого в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди на суму 42572 гривні 00 копійок, оскільки така сума матеріальної шкоди доведена в судовому засіданні.
При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.
Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 1471, 05 грн.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу фактичного затримання, після вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 42574 (сорок дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп.
Речові докази:
-оптичний диск з відеозаписом з камери відеоспостереження офісного приміщення по АДРЕСА_3 за 26.12.2020 року зберігати при матеріалах кримінального провадження;
- сліди папілярних узорів та первинне упакування, які поміщено до спецпакету №5246381 та дактилокарту та первинне упакування, які поміщено до спецпакету №5246381, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП України в Київській області знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1471 (одна тисяча чотириста сімдесят одна) грн. 05 коп.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1