Справа № 128/1358/20
ВИРОК
Іменем України
01 березня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області
в складі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000018від 06.04.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Сосни, Літинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого в ЗАТ «Вінницяобленерго», електромонтером, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи її у військовому званні «солдат» на посаді кулеметника відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , 05.04.2020 близько 18 год. 00 хв. на території плацу зазначеної військової частини, біля місця для паління, котре знаходиться поруч із їдальнею, будучи незадоволеним зауваженням солдата ОСОБА_6 з приводу виконання ним ( ОСОБА_5 ) вимог ст. 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо утримання від шкідливих для здоров`я звичок, тобто у зв`язку з проходженням військової служби, діючи умисно та протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, бажаючи продемонструвати свою уявну перевагу над ним та утвердити власний авторитет у військовому колективі, спричинив інше насильство солдату ОСОБА_6 , що виразилось у завданні ОСОБА_6 одного удару тильною поверхнею правої руки в обличчя, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи справа та садна червоної кайми нижньої губи справа, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, а саме: порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у вчиненні іншого насильства, що заподіяло легкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.406 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. Суду показав, що проходив службу солдатом в в/ч НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 . 05.04.2020 року він зустрів іншого солдата ОСОБА_6 біля місця для паління на території плацу і той зробив йому зауваження з приводу того, що ОСОБА_5 перебував у нетверезому стані. Внаслідок цього в них виник конфлікт і він вдарив ОСОБА_6 у обличчя тилом долоні по верхній губі. Про скоєне жалкує, попросив пробачення у потерпілого та просить його суворо не карати.

За згодою обвинуваченого, згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 406 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося у вчиненні іншого насильства, що заподіяло легкі тілесні ушкодження.

Згідно ст.377 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, ту обставину, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та по місцю проходження служби, мав п`ять подяк, вину визнав, є раніш не судимим.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження, суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Сукупність даних про обставини вчинення кримінального правопорушення та особу винного, дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 не потребує ізоляції від суспільства, внаслідок чого йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням положень ст. ст. 75,76 КК України, не на максимальний термін,що на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.

Призначаючи ОСОБА_5 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання, визначивши іспитовий строк тривалістю в 1 рік.

Відповідно до п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До вступу вироку в законну силу міра запобіжного заходу не обирається

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1