Справа № 369/3318/21
Провадження № 1-кп/369/1395/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.21 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000004 від 05 лютого 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Українка Обухівського району Київської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

29 січня 2021 року близько 16:00 год. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, переліз через паркан та проник на територію домоволодіння, де таємно викрав із господарського приміщення належне потерпілій ОСОБА_5 майно, а саме: велосипед жовтого кольору марки «Ardis», вартість якого, згідно з висновком експерта №751/21 від 05 лютого 2021 року становить 2242 грн 80 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 30 січня 2021 року близько 15:00 год. (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на таємне, викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, переліз через паркан та проник на територію домоволодіння, де повторно таємно викрав із господарського приміщення (сховища) майно належне потерпілій ОСОБА_5 , а саме: дві акумуляторні батареї 190Ah, згідно з висновком експерта №751/21 від 05 лютого 2021 року, загальною вартістю 6750 грн 00 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Вказаними вище діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у сховище, вчинене повторно.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати винуватим обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримала позицію прокурора.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому визнав повністю та додав, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення. Правопорушення вчинив, тому що не було грошей, двічі перелазив через паркан потерпілої, назад виходив через ворота. Зазначив, що завдана матеріальна шкода на загальну суму 8992 грн 80 коп. відшкодована в повному обсязі, шляхом повернення потерпілій викраденого майна. У вчиненому щиро розкаюється, про вчинене жалкує та завіряє суд, що подібне більше не вчинятиме.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги що обвинувачений визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи позицію потерпілої, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненого повторно за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до злочину, а саме тяжкого, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, те, що завдана матеріальна шкода потерпілій відшкодована в повному обсязі, шляхом повернення викраденого їй майна.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки, готовності нести відповідальність за вчинене, відшкодування матеріальної шкоди завданої потерпілій, шляхом повернення майна та вчинення злочину вперше.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд зауважує, що згідно обвинувального акту, вироком Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року, ОСОБА_4 , засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Разом з тим, з відомостей, які міститься в Єдиному реєстрі судових рішень цей вирок не набрав законної сили та як стверджує обвинувачений в судовому засіданні, оскаржений в апеляційному порядку, у зв`язку з чим, з огляду на принцип презумпції невинуватості, суд позбавлений можливості визнати цю обставину, як таку, що обтяжує покарання рецидив злочину та відповідно вважає, скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення таким, що вчинене вперше.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому, на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано дії останнього у виді позбавлення волі, яке дорівнює його мінімальній межі.

Разом з тим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим застосовує положення ст. 75 КК України, звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувалися.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: велосипед жовтого кольору марки «Ардіс» та дві акумуляторні батареї 190Ah, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та передані на відповідальне зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_5 залишити в розпорядженні останньої.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1