Справа № 748/406/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/503/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження, внесеного 16 вересня 2019 року за № 0000824 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слабин Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст.115 КК України,

було задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 24 липня 2021 року включно.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, перевищують межу, яка б дозволила застосувати більш м`які запобіжні заходи.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та фактично ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою таким, що не відповідає реальним ризикам, які можуть існувати під час судового провадження. На думку захисника, в клопотанні про продовження запобіжного заходу взагалі не вказані аргументація продовження запобіжного заходу та будь-які підстави щодо існування ризиків, які б безперечно свідчили про необхідність тримати ОСОБА_8 під вартою. Звертає увагу на п. 20-5 Перехідних положень КПК України, та зазначає про порушення вказаного пункту стороною обвинувачення, яка подала клопотання лише 25.05.5021 року, проте, суд залишив поза увагою пропущення строку для подачі цього клопотання. Вказує, що його підзахисний має постійне місце проживання, проживає разом зі своєю матір`ю, з якою він має міцні соціальні зв`язки, раніше не був засуджений, користується повагою у сусідів та друзів, не переховувався від органів досудового розслідування і не був оголошений у розшук, під час досудового розслідування він добровільно надавав показання та приймав участь у всіх слідчих діях, та не має на меті переховуватися від суду. Звертає увагу, що на даний час підзахисний перебуває у ДУ Чернігівський слідчий ізолятор і за час його перебування він не отримував жодного стягнення і догани та не порушував правил внутрішнього розпорядку установи.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 , які висловилися на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

При цьому, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого в частині відмови обвинуваченому ОСОБА_8 у зміні запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою є доцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недієвим і що лише цей вид запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 та не знаходить обґрунтованими його доводи щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Щодо тверджень апеляційної скарги захисника про недотримання прокурором передбаченого законом строку на подання розглянутого судом першої інстанції клопотання, то слід зазначити наступне.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше, ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, відповідно до ч. 9 ст. 20-5 Розділу XІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше, ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 25 травня 2021 року звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Цього ж дня зазначене клопотання прокурора було розглянуто та за результатами такого розгляду постановлена оскаржена ухвала, від 25.05.2021.

Водночас, строк дії попередньої ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 визначено до 30.05.2021 включно.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги закону щодо строку подачі кллопотання про продовження запобіжного заходу були дотримані, а посилання захисника на перехідні положення КПК є недоречними, оскільки розгляд справи проводився у звичному режимі, а не з урахуванням особливостей розгляду справ у зв`язку з епідемією короновірусу.

Відтак, відсутні наслідки несвоєчасного подання прокурором вказаного клопотання, відповідно, порушення не є істотним, з огляду на що апеляційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується прохання апеляційної скарги захисника про застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, то вони не заслуговують на увагу, адже жодних обґрунтованих доводів щодо можливості в даному випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, і це цілком буде гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, вказано не було, як не було обґрунтовано і в судовому засіданні апеляційного суду.

З іншого боку, захисником в апеляційній скарзі не надано жодних переконливих доводів щодо обґрунтування своєї позиції і не представлено суду гарантій належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування і судового розгляду.

В сукупності із вищезазначеними обставинами, для вирішення справи у відповідності до вимог закону, суд врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, ті обставини, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу її автор, тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року, якою було задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 24 липня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4