ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/1048/20
Номер провадження 11-кп/819/302/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000401 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2020 року, відносно,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Новокаховського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000401 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 18 лютого 2021 року.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що утримується під вартою вже десять місяців та протягом цього часу стороною обвинувачення не надано доказів його вини у вчиненні інкримінованих злочинів. Крім того, в кримінальному провадженні допущено ряд порушень, зокрема під час взяття зразків для експертизи та проведення одночасного допиту.

Вказує, що має на утриманні неповнолітню дитину та хвору бабусю, яка має захворювання.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Сторони відповідно до вимог КПК України повідомлялися про місце, дату та час апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення їх участі в судовому засіданні на адресу Херсонського апеляційного суду не надходили.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 просила апеляційний розгляд справи проводити за її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Новокаховського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000401 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України.

21 грудня 2020 року під час судового засідання прокурор звернуся до вказаного суду першої інстанції із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під варто на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.289 КК України. Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення ОСОБА_5 вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаних злочинів.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росі" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб), та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло).

Інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, оскільки пов`язані з посяганням на здоров`я людини з корисливих мотивів.

Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, з огляду також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів (а.п.42-43), міцних соціальних зв`язків, які б стримували його від ухилення від органів досудового розслідування не має, характеризується посередньо (а.п.31), законного джерела доходів не має, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки схильний до вчинення злочинів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, твердження обвинуваченого про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються відомостями, наявними в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, та особу похилого віку, суд апеляційної інстанції хоч і приймає до уваги, проте з огляду на тяжкість та характер інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, його репутацію, вказані обставини не є тими стримуючими факторами, які можуть запобігти наявним ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, в кримінальному провадженні відносно нього допущено ряд порушень, зокрема при відібранні зразків для експертизи, одночасного допиту, то вказані обставини не є предметом дослідження суду під час вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі клопотання прокурора, продовжив ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2020 року відносно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4