Справа № 158/224/21
Провадження № 1-кп/0158/79/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

законного представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження № 0000641 від 18.10.2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка, Ківерцівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

17.10.2020 року, близько 11 год. 50 хв., ОСОБА_6 , рухаючись автодорогою Н-22 сполученням «Устилуг - Луцьк Рівне», у с. Ромашківка, Ківерцівського району, Волинської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п. п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, Правил дорожнього руху України, не врахувавши дорожню обстановку, проявив безпечність та неуважність, не своєчасно вжив заходів для зменшення швидкості руху та здійснив виїзд за межі проїжджої частини, де зіткнувся із припаркованим на узбіччі напівпричепом марки «Kogel SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок порушення вищевказаних правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , пасажир вказаного вище автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при зіткненні отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та переломами кісток основи черепа, перелому верхньої щелепи, перелому правої виличної кістки, перелому кісток носа, стінок верхньощелепних пазух, забійних ран верхньої та нижньої губи, гематоми повік обох очей, з якими вона була госпіталізована з місця події до лікувального закладу для надання медичної допомоги.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №928 від 30.11.2020 вказані тілесні ушкодження, отриманні ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

В прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та дав пояснення що 17.10.2020 року, близько 11 год. 50 хв., він, рухаючись автодорогою Н-22 сполученням «Устилуг - Луцьк Рівне», у с. Ромашківка, Ківерцівського району, Волинської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив виїзд за межі проїжджої частини, де зіткнувся із припаркованим на узбіччі напівпричепом марки «Kogel SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок чого, пасажир вказаного вище автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_5 у судовому засіданні, кожна зокрема, зазначили що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, щодо обрання міри покарання ОСОБА_6 просили суворо не карати та не позбавляти волі.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорюються і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні, заслухавши думку учасників процесу, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини справи доведеними наявними у справі доказами.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, до обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину щодо малолітньої особи.

Окрім цього, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, його відношення до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання за санкцією статті у виді позбавлення волі, із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Щодо додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не притягався до відповідальності за порушення ПДР, вперше вчинив кримінальне правопорушення, має на утриманні трьох неповнолітній дітей, на даний час не працює, позбавлення останнього права керувати транспортними засобами, може привезти до скрутного матеріального становища його та членів його сім`ї, зокрема неповнолітньої доньки, яка у даному випадку є потерпілою та проходить лікування (необхідність доставлення її до медичного закладу), а тому суд приходить до висновку, що до ОСОБА_6 слід не застосовувати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений ОСОБА_6 , визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання, що у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Цивільних позовів по справі заявлено не було.

Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «BMW», р.н. « НОМЕР_1 », свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб серії « НОМЕР_3 » номер « НОМЕР_4 » - залишити власнику ОСОБА_6 ;

- вантажний автомобіль марки «Renault Magnum 60.18», р.н. « НОМЕР_2 », до якого прикріплений напівпричіп марки «Kogel SN 24», р.н. « НОМЕР_5 » - повернути власнику ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1