Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/1504/2021 Єдиний унікальний № 369/6165/17
Категорія: ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ІТТ ГУ НП в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , -
який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -
за участі прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 23 грудня 2020 року до 20 лютого 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що враховуючи стадію судового розгляду, на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_7 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), оскільки останній здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме в цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, вчинити інший злочин.
Крім іншого, в судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та є громадянином іншої держави (Канади), що також є ризиком спроби переховуватися від суду. Звертається увага і на ту обставину, що дослідження доказів у кримінальному провадженні не завершено, а тому існує ризик впливу на потерпілих та свідків в провадженні.
Таким чином, як підсумовує суд першої інстанції, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою судом не встановлено, у зв`язку з чим прийшов до висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року та постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Незаконність прийнятого рішення на думку торсони захисту полягає в тому, що вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відбулось в порушення вимог ст.ст. 184, 199 КПК України, оскільки прокурором не було вручено клопотання, як того вимагають вимоги закону, за три години до початку його розгляду
Необґрунтованість зазначеної ухвали полягає в тому, що судом нових мотивів щодо доцільності подовження запобіжного заходу не наведено, як і не наведено мотивів про те, що ризики зменшились, при тому, що судом фактично судовий розгляд у справі не розпочався, а обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою в даному провадженні більше 24 місяців, а враховуючи положення ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, то фактично ОСОБА_7 без вироку суду відбув 10 років покарання, що дорівнює максимальному строку, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України.
Отже, як зазначає захисник, на даний час наявні підстави стверджував, що ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КК України, а враховуючи його незадовільний стан здоров`я та відсутності умов надання відповідного лікування, то ОСОБА_7 має бути негайно звільнений з-під варти.
Вказує захисник і на те, що в оскаржуваній ухвалі наявне стверджувальне посилання на те, що ОСОБА_7 вчинив втечу з-під варти при відсутності вироку, який набрав законної сили, чим порушується презумпція невинуватості щодо ОСОБА_7 , яка передбачена положеннями ст. 17 КПК України, а ризик щодо переховування від суду у зв`язку з наявністю громадянства іншої держави Канади, не має під собою підгрунття, оскільки ОСОБА_7 , маючи в РФ статус тимчасового притулку, не поїхав до Канади, а самостійно наприкінці 2017 року прибув на територію України, де його було викрадено в лютому 2018 року.
Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.
До початку апеляційного розгляду провадження від захисника ОСОБА_6 надійшла письмова заява про неможливість його участі в судовому засіданні з поважних причин та про розгляд апеляційних скарг за його відсутності.
Вислухавши пояснення обвинуваченого та захисника ОСОБА_11 , які в повному обсязі підтримали апеляційну скаргу, подану захисником ОСОБА_6 , про скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року та зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурорів, які вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Згідно з журналом судового засідання, 22 грудня 2020 року, в порядку ст. 331 КПК України, головуючим поставлено на обговорення учасників судового розгляду питання про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, та, вислухавши думку учасників судового провадження, ухвалив рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, до 20 лютого 2021 року включно.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: необхідності запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та впливати на потерпілих і свідків в даному кримінальному провадженні, а також враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
Як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, крім того, наявний ризик переховуватися останнім від суду, оскільки останній здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме у цьому кримінальному провадженні; ОСОБА_7 є громадянином іншої держави (Канади), що є ризиком спроби переховуватись від суду, а тому, виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також з метою запобігання перешкодити встановленню істини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який відноситься до особливо тяжких злочинів, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, інших даних, наявних у кримінальному провадженні, дійшов висновку, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема, судовому розгляду, що свідчить про наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду.
При цьому, напереконанняколегії суддів, будь-яких дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого стороною захисту не надано, як і не міститься таких даних в наданих матеріалах контрольного провадження.
Крім того, колегією суддів одночасно враховується, що ОСОБА_7 на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення; хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте раніше тривалий час перебував у розшуку саме в даному кримінальному провадженні, переховувався від слідства поза межами України, є громадянином іншої держави (Канади), що свідчить про реальність наявного ризику переховування від суду.
Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду, на даний час з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами не закінчені, про що зазначено в ухвалі суду першої інстанції, а тому колегія суддів приймає до уваги як стадію даного судового провадження, так і те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом першої інстанції в повному обсязі не досліджені і за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження.
Доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично відбув максимальне покарання у даному кримінальному провадженні, яке може бути йому призначене в разі визнання його винуватим, є безпідставними, оскільки продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виконує фактично завчасного виконання вироку.
Що стосується посилання захисника ОСОБА_12 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 в добровільному порядку повернувся до України, що спростовує доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 може ухилитися від суду, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскльки зматеріалів контрольного судового провадження встановлено, що саме у вказаному кримінальному провадженні останній перебував у розшуку у зв`язку з втечею з-під варти.
За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу та подальшого тримання останнього під вартою, оскільки відсутні підставі вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року, якою ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 23 грудня 2020 року до 20 лютого 2021 року включно - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4