Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 лютого 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000485 від 24 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року клопотання прокурора задоволено, продовжено, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 год. 00 хв. 08 квітня 2021 року із збереженням визначеного раніше розміру застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України у випадку внесення застави. Відмовлено обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику адвокату ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вказує, що ухвала суду не відповідає вимогам процесуального закону, не містить належного мотивування щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вважає, що прокурор не довів, що ОСОБА_6 буде ухилятися від суду, не було надано прокурором доказів того, що обвинувачений буде вчиняти нові злочини.
На думку захисника, в ухвалі відсутні відомості про те, що судом встановлено хоч якість відомості, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. Суд не встановив жодної обставини, яка б перешкоджала у застосуванні до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.
Зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки: має місце проживання, проживає з батьками, які є пенсіонерами, одружений, що, на думку захисника, дає можливість перебування під цілодобовим домашнім арештом з виконанням покладених обов`язків.
Вказує, що ОСОБА_6 не має наміру впливати на потерпілих і свідків. Крім того, обвинувачені у кримінальному провадженні вже допитані, які визнали свою вину.
Просить скасувати ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді в Здолбунівському районному суді Рівненської області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000485 від 24 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 з тих підстав, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися і продовжують існувати та доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти наявним ризикам.
Так, як вбачається з матеріалів провадження суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , з яким погоджується і колегія суддів, мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення та врахуванням того, що докази в судовому засіданні ще не перевірені (свідки не допитані), а також з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.
При цьому колегія суддів бере до уваги і тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст. 89 КК України, однак неодноразово вчиняв злочини, ніде не працює, тобто джерела доходу не має, зловживає спиртними напоями.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, тому суд обґрунтовано продовжив обвинуваченому строк тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги, що стороною обвинувачення не надано належних доказів в підтвердження ризиків, а до обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка з урахуванням висунутого обвинувачення, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатний нівелювати заявлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Даних, які б перешкоджали подальшому утриманню ОСОБА_6 під вартою, не встановлено.
За наведеного доводи сторони захисту про наявність підстав для зміни стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід, зокрема, цілодобовий домашній арешт, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та невиправданими.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, відтак підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000485 від 24 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3