ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1080/20 Номер провадження 11-кп/814/543/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0000175 від 05 березня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Миргород, Полтавської області, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
Миргородським міськрайонним судом Полтавської області -18 серпня 2004 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 р.; 23.06.2005 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
31.03.2011 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 190, ч.3 ст.186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;
Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 11.10.2011 за ч. 2 ст. 185, ст. 356, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна; 23.12.2011 за ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 70 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна; 25.06.2018 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання; 13.12.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308, ч.1 ст.309 КК України
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 308 КК України та за ч. 1 ст. 309 КК України і призначено покарання:
за ч. 2 ст. 308 КК України у виді 5 років позбавлення волі,
за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України з застосуванням положень ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 13.12.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України і визначено ОСОБА_7 остаточне покарання 6 років позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з 18 березня 2020 року.
Судом вирішено питання щодо речових доказів і визначено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення експертизи в сумі 4133 гривні 78 коп.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він незаконно вимагав та викрав наркотичні засоби, з погрозами застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та незаконно зберігав наркотичні засоби без мети збуту за наступних обставин.
18 березня 2020 в ранковий час доби, близько 08.00 год., ОСОБА_7 , в супереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, маючи умисел, спрямований на незаконне вилучення наркотичного засобу, а саме його вимагання та подальше відкрите викрадення у потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на програмі замісної підтримувальної терапії для наркозалежних людей комунального некомерційного підприємства «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області, а саме синтетичного препарату опійної групи метадону, з метою незаконного отримання наркотичних засобів та їх викрадення для власних потреб, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправність та караність своїх дій, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного отримання наркотичних засобів, прибув до першого поверху будівлі поліклінічного відділення Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги», розташованого за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 149-А.
Цього ж дня 18.03.2020 в період часу з 08.20 год. по 08.30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, реалізовуючи свої злочинні наміри, знаючи, що потерпілий ОСОБА_10 кожної середи відповідно до програми замісної підтримувальної терапії для наркозалежних людей прибуває до комунального некомерційного підприємства «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області для отримання тижневої дози, а саме трьох блістерів із наявними у них таблетками синтетичного опіоіду - метадону в загальній кількості 28 таблеток в коридорі 1 поверху неподалік запасного виходу із будівлі вищезазначеного закладу перекрив вільний рух потерпілому ОСОБА_10 . Висловлюючи погрози застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме погрози застосування відносно нього сили та спричинення йому тілесних ушкоджень, висловив незаконну вимогу передачі наркотичного засобу останньому. Після цього ОСОБА_7 , розуміючи, що після пред`явлених вимог, поєднаних з погрозами про передачу метадону, потерпілий так і не передав йому наркотичний засіб, реалізовуючи свої злочинні наміри, діючи відкрито для потерпілого, шляхом ривка відкрито викрав, а саме вихопив з рук потерпілого один медичний блістер № НОМЕР_1 на десять пігулок, в якому містилося шість пігулок метадону, якими ОСОБА_7 відкрито заволодів шляхом грабежу. З викраденим наркотичним засобом вийшов на подвір`я, де мав реальну можливість первинно розпорядитися відкрито викраденими пігулками, які відповідно до висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів № 717 від 06.04.2020 - у своєму складі містять метадон, який віднесений до наркотичних засобів обіг яких обмежено та загальна маса метадону в наданих на дослідження 6 таблетках становить - 0,138 грам, який відповідно із «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим Постановою КМ України №770 від 06.05.2000, таблиці II списку 1 - віднесений до переліку наркотичних засобів, обіг яких обмежено, який ОСОБА_7 незаконно вимагав та відкрито викрав у ОСОБА_10 , чим довів свій злочинний намір, направлений на вимагання та викрадення наркотичного засобу, поєднаного із погрозами застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, до кінця.
Крім цього, 18.03.2020 в період часу з 08.20 год. по 08.30 год. ОСОБА_7 , всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, перебуваючи в приміщенні будівлі поліклінічного відділення Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги», розташованого за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 149-А, реалізовуючи свої злочинні наміри, маючи умисел та бажання, направлені на незаконне зберігання наркотичного засобу - метадону, а саме медичного блістера із 6 (шістьма) таблетками препарату «Метадону-ЗН», яким незадовго до цього він заволодів у потерпілого ОСОБА_10 , з метою особистого вживання, без мети подальшого збуту. Розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер та караність своїх дій, діючи з прямим умислом, помістив вищезазначений блістер з таблетками метадону до лівої внутрішньої кишені своєї куртки та з того часу почав незаконно зберігати при собі, без мети збуту.
В подальшому, того ж дня, 18 березня 2020 в період часу з 08.31 год. по 09.33 год. під час затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України та проведення огляду його особистих речей, в лівій внутрішній кишені куртки працівниками поліції виявлено та вилучено в опечатаному вигляді фрагмент пластикового м`яча з речовиною білого кольору, а також блістер з написом «Метадон ЗН» з позначенням 7921019 до 11.2024, в якому міститься 6 (шість) таблеток білого кольору, які відповідно до висновку судової експертизи дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів №717 від 06.04.2020 - у своєму складі містять метадон, який віднесений до наркотичних засобів обіг яких обмежено та загальна маса метадону в наданих на дослідження 6 таблетках становить - 0,138 грам, який відповідно із «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим Постановою КМ України №770 від 06.05.2000, таблиці II списку 1 - віднесений до переліку наркотичних засобів, обіг яких обмежено, який ОСОБА_7 незаконно зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скарнами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурор.
Так, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим і виправдати в зв`язку з недоведенням вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 308 КК України, визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 13.12.2019 за ч.2 ст. 185 КК України, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що суд не врахував те, що показання потерпілого ОСОБА_11 є суперечливими, не конкретними, спростовуються іншими матеріалами справи. Стверджує, що потерпілий не зміг пояснити, в чому полягало насильство з боку ОСОБА_7 , або в чому полягали погрози застосування якого насильства та не зміг пояснити в чому полягав психологічний тиск ОСОБА_7 на нього, якщо такий був.
Крім того, стверджує що докази, які суд поклав в основу вироку не підтвержують винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.308 КК України, а лише підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Не погоджується з висновком суду щодо визнання належними доказами показань свідків, вказаних у вироку та протоколу слідчого експерименту від 18.03.2020, оскільки ці докази не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 .
Від обвинуваченого ОСОБА_7 також надійшла апеляційна скарга, в якій останній просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим і виправдати в зв`язку з недоведенням вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 308 КК України, визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 13.12.2019 за ч.2 ст. 185 КК України, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі.
При цьому доводи його апеляційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги його захисника.
Прокурор в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 308 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.1 ст. 309 КК України у виді 2 років обмеження строком. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням положень ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначити покарання у виді 8 токів позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_7 майна; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 13.12.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України та визначити остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_7 майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, вважає що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує на те, що суд належним чином не врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, відсутність будь-якого каяття, а також наслідки, які настали від вчинених кримінальних правопорушень, що призвело до призначення обвинуваченому явно несправедливого покарання, близького до мінімальної межі, яке не відповідає особі обвинуваченого через м`якість та суперечить принципу справедливості покарання і не відповідає його меті - виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень.
Одночасно прокурор вказав, що при призначенні покарання за ч.2 ст.308 КК України безпідставно не призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки ухвалюючи вирок, прийшов до помилкового висновку, що в ході судового розгляду не добуто доказів, які б свідчили про корисливий мотив обвинуваченого ОСОБА_7 , що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Стверджує, що ОСОБА_7 страждає на захворювання внаслідок вживання опіоїдів та на час вчинення кримінальних правопорушень перебував на програмі замісної підтримувальної терапії для наркозалежних людей комунального некомерційного підприємства «Миргородський міський центр медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області, у зв`язку із чим отримував таблетки синтетичного препарату опійної групи метадону.
Також стверджує, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 308 КК України останній зчинив з метою незаконного отримання наркотичних засобів для власних потреб, що дає можливість зробити висновок про те, що ОСОБА_7 бажав одержати для себе матеріальні блага таблетки метадону, які у подальшому планував вжити, тобто у його діях наявний саме корисливий мотив.
Інші учасники провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідача, прокурора, який не підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України ніким по справі не оспорюється, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів в цій частині.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.308 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.
Обвинувачений і його захисник в апеляційних скаргах стверджують про те, що в основу свого висновку у вироку про наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.308 КК України місцевий суд поклав суперечливі докази, не дав їм належної оцінки і не зіставив їх з іншими доказами.

Проте як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування та судовий розгляд проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308 КК України, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку належних, допустимих, взаємоузгоджених та достатніх доказів.

Зокрема суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що підтверджують його винуватість у вимаганні, викраденні наркотичного засобу вчиненому із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 308 КК України, обґрунтовано послався на показання самого обвинуваченого, який в суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, не заперечував факту зберігання наркотичного засобу для власного вживання, проте заперечував факт застосовування насильства щодо потерпілого, вимагання та забирання у потерпілого наркотичного засобу, на показання потерпілого ОСОБА_10 .

Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції повідомив, що він перебуває на програмі замісної терапії та отримує таблетки метадону в поліклініці в місті Миргород. Він отримував таблетки на 7-10 днів по 4 таблетки на кожен день. Коли він познайомився з ОСОБА_7 то повідомив останньому, що він отримує препарат на 7-10 днів. Останні п`ять місяців до затримання ОСОБА_7 щоразу коли потерпілий отримував метадон на вимогу обвинуваченого він або віддавав або той у нього виривав з рук частину отриманих ним таблеток. ОСОБА_7 постійно висловлював погрози, були випадки коли шарпав його за одяг в наслідок чого була пошкоджена куртка, і він боявся що обвинувачений застосує до нього фізичну силу, так як той значно молодший віком та фізично розвинутий і сильніший. Також обвинувачений здійснював на нього психологічний тиск. Внаслідок того що обвинувачений забирав у нього препарат він не мав можливості контролювати свій стан здоров`я так як таблеток не вистачало на відповідний термін, що негативно впливало на його поведінку, самопочуття, фізичний стан на відносини в сім`ї. Тому він з цього приводу вирішив звернутися в поліцію, написав заяву та погодився приймати участь у розкритті злочину. 18 березня пішов в поліклініку де отримав таблетки на 7 днів 28 штук. Виходячи з кабінету лікаря зустрів ОСОБА_7 та йому повідомив, що більше таблетки йому давати не буде, однак той наполягав. Знаючи що якщо він не віддасть частину метадону буде застосовано фізичне насильство, боячись за своє здоров`я пішов за обвинуваченим у віддалений коридор де обвинувачений вихватив у нього з рук 1 блістер. Цього дня ОСОБА_7 тілесні ушкодження йому не завдавав. Після чого обвинувачений вийшов разом з ним на подвір`я де виник інцидент з іншими особами які відвідують програму замісної терапії в ході якого він напевно загубив частину таблеток, оскільки коли прийшов до працівників поліції які його чекали у нього залишився лише один блістер де було 6 таблеток так як 4 він вжив у кабінеті лікаря. Після затримання та арешту ОСОБА_7 вимагав щоб він відмовився від наданих раніше свідчень. З цією метою до нього додому приїхав ОСОБА_13 повідомив, що з ним хоче поспілкуватися ОСОБА_7 та передав мобільний телефон на який телефонував обвинувачений та пропонував потерпілому відмовитися від наданих раніше свідчень. Наголошував, що він не збував метадон. Підстав обмовляти обвинуваченого у нього немає і не обмовляє обвинуваченого, а звернувся з заявою поліції з метою свого захисту.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що є працівниками КНП «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області, та працюють на посаді лікаря та медичної сестри відповідно у кабінеті де здійснюється програма замісної підтримувальної терапії для наркозалежних осіб, в суді першої інстанції повідомили, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 є учасниками цієї програми та отримують препарат «Метадон ЗН» та підтвердили те, що потерпілий скаржився що інші учасники програми у нього забирають частину препарату, його очікують та залякують, але прізвищ цих осіб не називав.

Показаннями свідків ОСОБА_16 в присутності якого потерпілий повідомляв працівникам поліції що у нього забирають таблетки які він отримує в лікарні як наркозалежна особа, називаючи лише одну людину прізвище якої він не пам`ятає та ОСОБА_17 , який був запрошений працівниками поліції для участі у слідчій дії, в ході проведення якої ОСОБА_10 повідомив що в нього забирають ліки які він отримує перебуваючи на «метадоновій програмі» а через деякий час ОСОБА_10 повернувся та передав працівникам поліції в його присутності блістер де було декілька таблеток які в нього залишилися також підтверджуються показання потерплого, що останній є наркозалежним, перебуває на програмі замісної підтримувальної терапії для наркозалежних осіб і протягом певного періоду часу у нього забирають наркотичні препарати.

Доводи сторони захисту, що вказані свідки не вказали конкретно на ОСОБА_7 як на особу, яка забирала у потерпілого метадон не спростовують винуватість обвинуваченого, оскільки їх показання узгоджуються з показаннями потерпілого в часі вчинення кримінального правопорушення. Так, потерпілий ОСОБА_10 почав отримували замісну підтримувальну терапію з 09.01.2013, з 05.12.2019 переведений на амбулаторне лікування з прийомом метадону вдома, що підтверджується довідкою КНП «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області (т.1, а.п.171) та витягу з медичної карти амбулаторного хворого (т.1, а.п.186), ОСОБА_7 же став учасником програми замісної підтримувальної терапії для наркозалежних осіб 02.03.2020, що підтверджується витягом з медичної карти амбулаторного хворого (т.1, а.п.187), а потерпілий звернувся з заявою про те, що ОСОБА_7 останні пів року систематично забирає у нього частину препарату 05.03.2020, тобто після того як ОСОБА_7 також став учасником програми. Крім того, вина ОСОБА_7 підтверджується також і іншими доказами, дослідженими в суді першої інстанції.

Показання свідка ОСОБА_18 , яка є співмешканкою потерпілого, надані в суді першої інстанції, підтверджують показання потерпілого, що в нього забирають частину метадону, і що в квітні 2020 року до них додому приїздив молодий хлопець який надав телефон щоб чоловік поговорив з ОСОБА_19 чи ОСОБА_20 . Вона чула телефонну розмову в ході якої співрозмовник пропонував ОСОБА_21 змінити свідчення щодо обставин скоєння злочину та пропонував заплатити за це гроші.

На думку колегії суддів, доводи сторони захисту, що суд взяв до уваги показання вказаного свідка, хоча остання є співмешканкою потерпілого, проте не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , який повідомив місцевому суду, що в його присутності потерпілий повідомляв обвинуваченому, що той обмовив останнього так як до цього його примусили працівники поліції, є неприйнятними, оскільки показання свідка ОСОБА_18 узгоджуються з показаннями потерпілого щодо часу та обставин вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, як правильно зазначив місцевий суд у своєму вироку показання свідка ОСОБА_13 не підтвердженні будь-якими доказами.

Твердження сторони захисту та обвинуваченого про те, що показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 лише підтверджують добровільну передачу потерпілим метадону, зберігання наркотичного препарату, які були вилучені у обвинуваченого під час затримання та наявність конфлікту між ОСОБА_22 та потерпілим, не можуть впливати на правильність ухваленого районним судом вироку, оскільки суд робить свій висновок про доведеність винуватості особи на підставі сукупності досліджених доказів, зокрема й показань, на які посилалися захисник ОСОБА_8 та обвинувачений в своїх апеляційних скаргах.

Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненому підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції:

- заявою потерпілого ОСОБА_10 від 05.03.2020 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який протягом останніх півроку систематично вимагає погрожуючи фізичною розправою таблетки «Метадон3Н», які він отримує як учасник програми «замісної терапії» (т.1, а.п.167).

- витягом з ЄРДР №60000175 від 05.03.2020 відповідно до якого внесені відомості про систематичне застосування ОСОБА_7 насильства та вимагання і привласнення нарковмісного препарату « Метадон- 3н» у ОСОБА_11 та виявлення у ОСОБА_25 при затриманні під час обшуку 18.03.2020 , фрагменту пластикового м`яча з речовиною білого кольору та поруч з останнім блістера з написом «Метадон3Н» в яком уміститься 6 таблеток білого кольору які містять у своєму складі метадон загальною масою 0,138 грм. Вказаним витягом спростовуються твердження сторони захисту про те, що вказаний витяг від 05.03.2020 підтверджує винуватість обвинуваченого лишу у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 стю.309 КК України (т.1, а.п.162).
- протоколом проведення спеціального слідчого експерименту від 18.03.2020 на підставі постанови прокурора Миргородської місцевої прокуратури 17.03.2020 року та протоколом про результати аудіо відео контролю особи проведеного на підставі ухвали слідчого судді Полтавського апеляційного суду №1061т від 13.03.2020 та їх відеозаписом з яких вбачається, що в період з 08 год.20 хв. до 08 год 24 хв. ОСОБА_26 отримавши 28 таблеток препарату «Метадон» на блістерах вживає 4 пігулки в присутності лікаря. Після чого разом з ОСОБА_7 залишає кабінет лікаря та слідує за останнім по коридору висловлюючи прохання обвинуваченому не вчиняти якихось дій. Однак ОСОБА_27 висловлюючись нецензурною лайкою не звертає уваги на прохання потерпілого, вириває з рук останнього, як стверджує потерпілий щойно отриманий блістер препарату «Метадон» та направляється на вихід з приміщення не реагуючи на прохання потерпілого «не забирати, повернути» щойно вилучений у нього предмет. При виході з приміщення поліклініки відбувається суперечка між потерпілим, обвинуваченим та іншими особами (т.1, а.п.242 -249, т.2, а.п.1-12).
- протоколом затримання ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України, в ході якого проводилася відео зйомка, де зафіксовано, що 18 березня 2020 року о 08 год 31 хв. під час затримання ОСОБА_7 серед іншого з внутрішньої лівої кишені куртки, в яку був одягнутий останній виявлено та вилучено фрагмент пластикового м`яча з речовиною білого кольору та ліву кишеню куртки. Поруч з ОСОБА_7 під час його затримання, виявлений та вилучений на землі блістер з наявними 6 таблетками «Метадон-3Н» (т.1, а.п.196-199).
- протоколом огляду речей від 18.03.2020 року та здійсненим відеозаписом при його проведенні в ході якого оглянуто блістер медичного препарату що має назву «Метадон3Н» де наявні 6 таблеток та відсутні 4 таблетки, який видав ОСОБА_10 (т.1, а.с.173-174).
- протоколом огляду документів від 18.03.2020 року - листка призначення для амбулаторного лікування виданого 09.01.2020 року ОСОБА_10 для отримання медичного препарату «Метадон3Н» в тому числі і18.03.2020 року в кількості 100 мг. (т.1, а.п.178-179).
- витягом з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , копією витягу журналу обліку наркотичних препаратів в кабінетах замісної терапії, копією листків призначень препаратів наркотичних засобів психотропних речовин ОСОБА_21 та ОСОБА_28 , копією видаткової накладної № 12 від 13.01.2020 та №13 від 06.02.2020 року, які отримані на підставі ухвали слідчого судді від 24.02.2020 року.(т.1, а.п.183-194).
- висновком судово-хімічної експертизи, №717 від 06.04.2020 встановлено, що вилучені в ході затримання ОСОБА_25 в АДРЕСА_2 , 6 таблеток загальною масою 3,002г становить 0,138 г метадону, що є наркотичними засобами обіг яких обмежено (т.1., а.п. 208-213).
- висновком судово-хімічної експертизи, №714 від 10.04.2020 встановлено, що вилучені в ході затримання ОСОБА_25 в АДРЕСА_2 порошкоподібна речовина білого кольору у полімерному предметі круглої форми, містить метадон маса якого 0,01307г, на поверхні синтетичної тканини виявлений метадон маса якого 0,00013г метадону, що є наркотичними засобами (т.1, а.п.223-226).
- висновком судово-хімічної експертизи, №715 від 02.04.2020 відповідно до якого вирізана частина блістера препарату «МЕТАДОН-ЗН» з двома таблетками, містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою останнього 0,0456 г.(т.1, а.п.216-221).
Докази, на яких ґрунтується обвинувачення, були отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх отримання. Переконливих аргументів, чому саме досліджені докази є недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.308 КК України, а також доводів, які би свідчили про істотне порушення судом приписів ст. 94 цього Кодексу, у апеляційній скарзі захисник не навів. Незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду про наявність такої кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.2 ст.308 КК України, як застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Так, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 при вимаганні та викраденні наркотичних засобів не висловлював погрозу у звичайному смислі цього слова. Вимагач обмежився лише пред`явленням майнової вимоги, а об`єктивно існуюча погроза випливає із відносин між потерпілим і вимагачем, які передували вимаганню та інших обставин (різниця у віці, фізичному розвитку, прибуття потерпілого з іншого населеного пункт, не належність його до кола спілкування обвинуваченого, як стверджував свідок ОСОБА_29 ) дали підстави потерпілому робити висновок про можливе заподіяння шкоди. В даному випадку вимагач розраховував, що потерпілому без пред`явлення погрози зрозуміло про можливе заподіяння йому певної шкоди, якщо він не виконає пред`явленої вимоги.
Вказані дії обвинуваченого, на думку суду апеляційної інстанції, можна розцінювати як погрозу застосування насильства з метою вилучення майна, адже сам потерпілий ОСОБА_10 стверджував, що ОСОБА_7 здійснював на нього психологічний тиск під час вимагання метадону, оскільки 18.03.2020 року обвинувачений йому тілесних ушкоджень не заподіював, що об`єктивно підтверджується відеозаписом спеціального слідчого експерименту, однак потерпілий боячись за своє здоров`я та знаючи що якщо він не віддасть частину метадону обвинувачений може застосувати фізичне насильство, прослідував за останнім у віддалену, безлюдну частину коридору де обвинувачений відкрито заволодів наркотичними засобами належними потерпілому.
Твердження захисника, що ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту 18.03.2020 після отримання 24 таблеток препарату прямо в кабінеті віддає декілька таблеток іншій людині, а не ОСОБА_7 , є на думку колегії суддів неспроможними, оскільки протоколом про результати аудіо відео контролю особи проведеного на підставі ухвали слідчого судді Полтавського апеляційного суду №1061т від 13.03.2020 та його відеозаписом вбачається, що ОСОБА_10 в кабінеті взагалі нікому не давав жодних таблеток, а отримавши 28 пігулок випив з них 4, а вийшовши з кабінету і зайшовши за кут коридору біля кабінету обвинувачений вирвав у нього з рук блістер з пігулками.
Доводи ж сторони захисту, що на відео не видно, що саме обвинувачений забрав з рук потерпілого, а саме шприц, як стверджує обвинувачений чи блістер з пігулками, як стверджує потерпілий, є безпідставними, оскільки аналізуючи показання свідків лікарів наркологів, які надавали потерпілому метадон відповідно до програми замісної терапії, листків- призначень, показань потерпілого та власне протоколу проведення спеціального слідчого експерименту від 18.03.2020 та протоколу про результати аудіо відео контролю особи, які узгоджуються між собою, є належними і допустимими, колегія суддів не вбачає суперечностей між ними в тому числі і щодо вимагання і викрадення у ОСОБА_10 , саме блістера з пігулками, а не шприца.
Крім того, сама захисник в своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з протоколом слідчого експерименту від 18.03.2020 та протоколом про результати відео аудіо контролю вказує, що ОСОБА_10 прямо в кабінеті віддає іншій особі декілька пігулок препарату, тобто сама захисник прямо вказує про пігулки, а не на шприц.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та наявністьрецидиву злочину, як обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, особу винного, його позицію до вчиненого, яка, на думку суду, не є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків своїх діянь та намаганням применшити суспільну небезпечність своїх протиправних дій та себе як особи, що їх вчинила, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, характеризується негативно, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, та на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про призначення покарання із застосуванням положень ч.1 ст.70, ст.71 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Крім того, встановивши, що ОСОБА_7 , страждає захворюванням в наслідок вживання опіоїдів та у зв`язку з відсутністю доказів, які б свідчили, що ОСОБА_7 вчиняючи злочин мав бажання одержати чи зберегти певні майнові права, місцевий суд не знайшов підстав для застосування додаткової міри покарання у виді конфіскації майна.
Не знайшли свого підтвердження доводи прокурора про не врахування судом першої інстанції особи обвинуваченого, який протягом судового розгляду, не зважаючи на зібрані докази, вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, вчинив злочин в період іспитового строку, має непогашені судимості, в тому числі за умисне вбивство, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, і свідчить про намагання уникнути відповідальності, а також наслідки, які настали від вчинених кримінальних правопорушень, що призвело до призначення обвинуваченому явно несправедливого покарання, близького до мінімальної межі, яке не відповідає особі обвинуваченого через м`якість та суперечить принципу справедливості покарання і не відповідає його меті - виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень.
Ці доводи не впливають на правильність призначеного судом покарання і на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, про що вказано у вироку.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора задоволенню не підлягають, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4