ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/450/21 Справа № 202/1316/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000146 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища юридична, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21-00 години до 08-00 години строком до 26 квітня 2021 року включно, з покладенням на підозрюваного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Слідчий суддя при вирішенні клопотання слідчого вважав, що досудовим розслідуванням не доведено наявність ризиків незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки знання анкетних даних свідків і потерпілих, а також наявність прав на керування транспортним засобом само по собі не свідчить, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або незаконно впивати на потерпілих та свідків.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання, працює, має на утриманні малолітню дитину, бажає співпрацювати з органом досудового розслідування і відшкодувати матеріальну шкоду потерпілим, з урахуванням того, що підозрюваний самостійно одразу після ДТП викликав швидку допомогу та співробітників поліції, добровільно пройшов освідування, позитивно характеризується за місцем проживання, слідчий суддя вважав, що сукупність ризиків і доводів, на які посилається сторона обвинувачення, дають підстави для висновку про застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки сама по собі тяжкість інкримінованого йому злочину не може вважатися достатньою причиною для тримання особи під вартою. А тому, слідчий суддя зазначив, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наведеним у клопотанні ризикам, вважав необхідним застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .
Мотивуючи апеляційну скаргу, прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що під час судового розгляду слідчим суддею не враховано суттєві обставини, що характеризують особу підозрюваного, свідчать про його репутацію та доводять наявність ризиків, перерахованих у клопотанні, які слідчим суддею безпідставно відкинуто. ОСОБА_8 - колишній працівник поліції та обізнаний про способи та методи досудового розслідування кримінальних правопорушень, що може ускладнити можливість встановлення об`єктивної істини у справі через вжиття підозрюваним заходів щодо спотворення обставин ДТП та перекручування їх на свою користь.
ДТП відбулась в умовах, які не зафіксовано об`єктивними засобами як то фото- чи відеозагіис. За таких обставин показання свідків події та потерпілої ОСОБА_10 , під час досудового розслідування і судового розгляду мають нарівні з іншими доказами негативні наслідки для підозрюваного з точки зору можливості доведення його вини у суді. Зазначає, що до моменту допиту свідків та потерпілих у судовому засіданні відносно ОСОБА_8 існуватиме ризик протиправного позапроцесуадьного впливу на потерпілу, а також свідків водія та пасажира транспортного засобу, що також перебували на місці події з метою схилити їх до надання вигідних підозрюваному показань з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину. Потерпілі та свідки зі своїми родинами проживають у місті Павлоград Дніпропетровської області, тому можливість підозрюваного незаконно впливати на них не виключається.
Крім того, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 потребують значних матеріальних ресурсів для лікування травм, що були їм спричинені внаслідок ДТП, тому ризик впливу на них та їх родину з боку ОСОБА_8 через надання чи ненадання коштів для лікування також є суттєвим.
Вказує, що ОСОБА_8 не є приватним підприємцем, оскільки за його власною заявою 09.08.2018 припинено діяльність.
Апелянт також зазначив, що слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 , скоюючи ДТП, керував транспортним засобом з іноземною реєстрацією, не є особою-нерезидентом, що ввезла даний транспортний засіб, тобто, ймовірно, є підстави вважати, що підозрюваним ще й скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 КУпАП.
Зазначене зневажливе відношення ОСОБА_8 до вимог чинного законодавства, що регулює особливості обігу в Україні транспортних засобів свідчить на користь існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КГІК України, тобто ризику продовження протиправної діяльності.
Вказує, що слідчий суддя залишив без уваги той факт, що ОСОБА_8 проживає не за місцем реєстрації, родини не має, розлучений, дитина проживає окремо від батька, стороною захисту не надано доказів, що дитина знаходиться на утриманні ОСОБА_8 .

Під час апеляційного перегляду прокурор підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просив її задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини апеляційний суд застосовує Конвенцію Про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011р., заява №42310/04, суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарь проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), №35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненн злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в тому, що він 27 лютого 2021 року приблизно о 13 годині 40 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовської реєстрації), який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , в світлий час доби здійснював рух по вологому покриттю проїзної частини вул. Дніпровської, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, від вул. Мікрорайонної до вул. Новоросійської в м. Павлограді Дніпропетровської області. Під час руху по вказаній проїзній частині водій ОСОБА_8 , рухаючись зі швидкістю 55-60 км/год., наближаючись за напрямком свого руху до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху України, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобілем марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовської реєстрації), виїхав за межі проїзної частини праворуч за напрямком свого руху та допустив наїзд на пішоходів: ОСОБА_14 , 1950 року народження, ОСОБА_10 , 1988 року народження, та малолітнього ОСОБА_15 , 2018 року народження, які перебували за межами проїзної частини праворуч та збирались перетинати проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. В подальшому після наїзду на зазначених пішоходів водій ОСОБА_8 , перебуваючи у некерованому стані продовжуючи свій рух, допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу з бетонною електроопорою.
Своїми діями водій ОСОБА_8 , порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.1. Правил дорожнього руху України. Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди виїздом за межі проїзної частини дороги із послідуючим наїздом на пішоходів, внаслідок чого одному з пішоходів спричинено смертельну травму, двом іншим пішоходам заподіяно тяжке тілесне ушкодження, та подальшим зіткненням транспортного засобу з електроопорою.
Невиконання водієм ОСОБА_8 вищезазначеного п. 12.1. Правил дорожнього руху України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_14 спричинені смертельні травми, пішоходу ОСОБА_10 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому лівого стегна, та малолітньому пішоходу ОСОБА_15 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, коми, з якого він та пішохід ОСОБА_15 , госпіталізовані до лікарні м. Павлограда.
27.02.2021 року, о 17:30 год., ОСОБА_8 затримано у порядку ст. 208 КПК України.
28.02.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Питання обгрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину в апеляційному порядку не оскаржується та підтверджується матеріалами провадження, долученими до клопотання слідчого.
Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі та на теперішній час існують підстави для скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової з огляду на наступне.
Водночас, оцінюючи посилання сторони обвинувачення на необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів із такими доводами погоджується з огляду на наступні обставини.
Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд зазначає, що в зазначеному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики того, що підозрюваний ОСОБА_8 може:
- переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у результаті якого настали виключно тяжкі наслідки у вигляді смерті людини. Крім того, підозрюваний розлучений, за місцем проживання міцних соціальних зв`язків немає, дитина проживає з матір`ю, не працює, як свідчить з наданих матеріалів не є приватним підприємцем, оскільки за його власною заявою 09.08.2018 припинено діяльність;
- незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, свідчить те, що ОСОБА_8 відомі анкетні дані потерпілих та свідків;
- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на теперішній час ОСОБА_8 не позбавлений права керувати транспортними засобами.
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.
Більш того, апеляційний суд враховує, що відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З матеріалів провадження вбачається, що 27.02.2021 о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_8 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та 28.02.2021 р. ОСОБА_8 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до 3-х років або без такого.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.
Стосовно посилань сторони захисту на те, що підозрюваний ОСОБА_8 , має вищу юридичну освіту, працює приватним підприємцем, зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 19.03.2021 року, розлучений, має на утримані дитину, добровільно надає допомогу, відшкодував матеріальну шкоди потерпілому ОСОБА_16 , раніше не судимий, та інше, колегія судді вважає, що вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, та у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваному у встановленому законом порядку.
Отже, колегія суддів доходить висновку про доведеність органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливу на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи характеристику особи підозрюваного та обставин вчинення інкримінованого злочину, не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Пункт 2 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачає, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Таким чином, апеляційний суд вважає клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року, відносно ОСОБА_8 , скасувати.
Постановити нову, якою клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГНУП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000146 від 27.02.2021 року задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 квітня 2021 року, але не більше ніж на 60 днів.
Підозрюваного ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4