Справа № 750/9509/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/72/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 3 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_7 заявлене у межах кримінального провадження, внесеного 5 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на наступні земельні ділянки, а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:4010, заборонивши власнику ОСОБА_10 , (ІПН: НОМЕР_1 ) відчуження, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:2170, заборонивши власнику ОСОБА_11 , (ІПН: НОМЕР_2 ) відчуження, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою;

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1626, заборонивши власнику ОСОБА_12 , (ІПН: НОМЕР_3 ) відчуження, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1585, заборонивши власнику ОСОБА_13 , (ІПН: НОМЕР_4 ) відчуження, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою;

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:4400, заборонивши власнику ОСОБА_9 , (ІПН: НОМЕР_5 ) відчуження, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою;

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:5438 заборонивши власнику ОСОБА_14 , (ІПН: НОМЕР_6 ) відчуження, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя вказав, що наявні матеріали кримінального провадження вказують на те, що земельні ділянки, зазначені у клопотанні можуть бути використані у якості доказів у кримінальному провадженні та є об`єктом кримінально протиправних дій. І враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, необхідно накласти арешт на вказані земельні ділянки, заборонивши їх власникам відчужувати, користуватися та розпоряджатися ними.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга в якій він просить змінити її в частині заборони останньому користування земельною ділянкою. В обґрунтування вимог апеляційних скарг зазначає, що ст. 170 КПК України не передбачено обов`язкове накладення всіх заборон визначених вказаною нормою, а обмеження може полягати в накладенні лише окремих заборон чи обмежень, не обмежуючи при цьому права власника користуватися майном. Вважає, у своєму рішенні слідчий суддя належним чином не аргументував необхідність накладення арешту саме в частині обмеження власника можливості користуватися земельною ділянкою. Захисник вважає, що оскільки земельна ділянка була придбана його довірителем за відплатним договором, то він не є особою яка могла вчиняти дії з незаконної подвійної приватизації земельних ділянок. На його переконання достатньо було б накласти арешт на земельну ділянку з забороною володільцю права на відчуження та розпорядження.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

У відповідності до положення ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що при вирішені питання про задоволення клопотання про накладення арешту на вказане майно, слідчим суддею суду першої інстанції повністю було дотримано зазначених вимог Закону.

Слідчим відділом УСБ України в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000036 від 05.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, за фактом незаконної подвійної приватизації земельних ділянок розміром 2 га для ведення особистого господарства з подальшим їх відчуженням зацікавленим особам.

В ході проведення досудового розслідування, встановлено, що безоплатно у власність земельні ділянки на території Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства отримали, зокрема, ОСОБА_15 , (ІПН: НОМЕР_7 ), земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:4400, підстава - рішення органу місцевого самоврядування, тридцять третя сесія сьомого скликання, серія та номер: 2660, виданий 01 берзня 2019 року, видавник: Коропська селищна рада Чернігівської області.

Крім того, вказана особа отримала ділянку на території Київської області для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка з кадастровим номером :03:009:0033, підстава - наказ, серія та номер: 10-4789/15-18-сг, виданий 29 травня 2018 року, видавник: Головне Управління Держгеокадастру у Київській області.

Крім цього, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:4400 перебуває у власності ОСОБА_9 , (ІПН: НОМЕР_5 );

Слідчий обґрунтовував клопотання тим, що з метою збереження речових доказів, а саме об`єкту кримінально-протиправних дій земельної ділянки, а також з метою уникнення можливого відчуження, користування та розпорядження вищевказаними земельними ділянками, необхідно накласти арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Апеляційний суд вважає, що вимоги клопотання на даному етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Тому, з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказ у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, апеляційний суд не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги власника майна викладених в ній висновків суду не спростовують. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 3 лютого 2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_7 заявлене у межах кримінального провадження, внесеного 5 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 про арешт земельних ділянок без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3