Справа № 275/936/20
В И Р О К
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2021 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів кримінальне провадження №0000010 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Брусилів Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 освіта неповна середня, не працюючого, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше судимого,
- 28.10.1992 Коростишівським судом Житомирської області за ст. ст. 206 ч. 2, 17, 141 ч. 2, 141 ч. 2, 215-3 ч. 1, 42 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 20.02.1997 Брусилівським районним судом Житомирської області за ст. 206 ч. 2 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;
- 06.12.1999 Харківським районним судом м. Києва за ст. ст. 206 ч. 2, 101 ч. 1, 42 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;
- 31.10.2005 Коростишівським районним судом Житомирської області за ст. ст. 187 ч. 1, 296 ч.3, 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі;
- 09.12.2019 Брусилівським районним судом Житомирської області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт;
- 12.05.2020 року Брусилівським районним судом за ст.126-1 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020 близько 16-ї години 45 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою смт. Брусилів пл. Базарна, 1 Житомирської області. В цей час він побачив в приміщенні магазину неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якого раніше скаржилась його малолітня донька. ОСОБА_5 , маючи неприязні відносини до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , умисно наніс один удар долонею лівої руки по голові неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 . Внаслідок протиправних, умисних злочинних дій ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 отримав удар, який завдав йому фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_5 які виразились в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесного ушкодження органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.126 КК України.

Ухвалою суду від 19.10.2020 обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні призначено до судового розгляду.

Перед початком розгляду справи по суті законним представником потерпілого ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь 3352, 48 грн. завданої матеріальної шкоди та 15 000 гривень завданої моральної шкоди.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав частково, цивільний позов не визнав повністю. Суду пояснив, що 07.02.2020 зайшов до магазину по АДРЕСА_1 , та потім до приміщення забіг знайомий йому неповнолітній ОСОБА_8 . Коли останній ішов до холодильника то наступив ОСОБА_5 на ногу, на що у відповідь обвинувачений лівою рукою відштовхнув ОСОБА_8 , ударивши долонею в область шиї, ушкоджень не завдав. Вказав, що ОСОБА_9 знає, бо він живе по сусідству, неодноразово робив йому зауваження щодо образ доньки ОСОБА_5 . Вказав, що при події в магазині був продавець та ще кілька осіб, заперечив свій стан алкогольного сп`яніння. Після події йому стало відомо, що ОСОБА_8 поклали до лікарні, де він вже захворів. Цивільний позов не визнає, так як вважає його необгрунтованим, оскільки лікування потерпілого і витрати на нього викликані бронхітом, а не наслідками завданого ОСОБА_5 удару. В останньому слові вказав, що шкодує про вчинені ним дії.

Разом з тим, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, повністю знайшла своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, до 07.02.2020 зайшов до магазину по АДРЕСА_1 , де побачив знайомого йому ОСОБА_5 , який живе по сусідству. ОСОБА_8 чекав в кутку магазину на чергу, а ОСОБА_5 підійшов до нього, став висловлювати зауваження і ударив по шиї рукою, від удару потерпілий не упав, але відчув біль, слідів на тілі не було. Після цього ОСОБА_8 забрала за прилавок продавець на ім`я ОСОБА_10 , де він чекав хвилин 20 та зателефонував батькам. Вказав, що на ногу ОСОБА_5 не наступав, той сам підійшов, був п`яний, був запах алкоголю. Пізніше від удару боліла голова, проходив лікування, в лікарні захворів на бронхіт. Вказав, що ще раніше були скарги на ОСОБА_5 , після події став боятися обвинуваченого, вночі погано спав.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що 07.02.2020 їй зателефонував син та сказав, що в магазині його ударив сусід ОСОБА_5 , в подальшому вона викликала поліцію та поїхали в лікарню, де діагностували струс головного мозку. Потім лікувались в Житомирі та місцевій ЦРЛ. Вказала, що при події сину було пошкоджено шийні хребці, довго лікувались в лікарні, на даний час син боїться ОСОБА_5 через ті події. Вказала, що раніше неодноразово були конфлікти з ОСОБА_5 через його поведінку щодо її сина. Цивільний позов підтримала, зазначила, що витратились на лікування сина в зв`язку з завданими злочином наслідками. В судових дебатах просила суворо покарати обвинуваченого.

Допитана судом свідок ОСОБА_11 вказала, що працює лікарем в Брусилівський ЦРЛ, 08.02.2020 на лікування поступив ОСОБА_8 з не підтвердженим діагнозом струсу головного мозку, потім був направлений в м. Житомир, де його оглядали лікарі та за їх призначенням потерпілому купили бандаж на шию, діагностували забій потиличної ділянки голови, потім в лікарні захворів на бронхіт та лікувався орієнтовно до 06.03.2020. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_8 не було.
Допитана судом свідок ОСОБА_12 вказала, що працює продавцем у власному магазині на пл. Базарній в смт. Брусилів, з обвинуваченим та потерпілим знайома. Вказала, що 07.02.2020 продавала товари в магазині, коли зайшов ОСОБА_5 , який мав ознаки сп`яніння, потім зайшов потерпілий і став в кінці проходу. Після цього ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_13 , щось громко казав йому й кричав, дитина була налякана і свідок забрала її за прилавок. На зауваження покупців ОСОБА_5 вийшов з магазину, а після перегляду камер спостереження свідок побачила, що при конфлікті ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_8 . Пізніше відеозапис події видала на запит слідчого. Заперечила, що потерпілий підходив до ОСОБА_5 та наступав йому на ногу, ушкоджень на потерпілому не бачила, медичну допомогу не надавала та не викликали медпрацівників.
У суду відсутні підстави не довіряти показанням допитаних безпосередньо в судовому засіданні свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, покази свідків та потерпілого є логічними та послідовними, оскільки останні переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Крім цього провина ОСОБА_5 у скоєному ним кримінальному правопорушенні також підтверджується наступними дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

- заявами ОСОБА_8 та ОСОБА_14 від 08.02.2020, в якій вони просять притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 07.02.2020 о 17 год. в магазині «Семпл» завдав удару в область шиї ОСОБА_8 (а.с.93,94),

- заявою від 11.02.2020, яка підтверджує добровільність видачі відеозапису події 07.02.2020 в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в смт. Брусилів (а.с.102),
- протоколом огляду речей від 11.02.2020, відповідно до якого в ході огляду відеозапису події 07.02.2020 було встановлено, що того дня о 17 год. 04. хв. ОСОБА_5 , наніс удар ОСОБА_8 в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в смт. Брусилів ( а.с.103, 104),
- дослідженим в судовому засіданні відеозаписом події 07.02.2020, на якому зафіксовано, як того дня о 17 год. 04. хв. ОСОБА_5 наніс один удар в область шиї ОСОБА_8 в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в смт. Брусилів ( а.с.105),
- висновком експерта № 269 від 10.02.2020 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_8 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на тілі виявлено не було (а. с. 95),
- висновком експерта № 406 від 27.02.2020 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого згідно у ОСОБА_8 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на тілі виявлено не було. Встановлений діагноз струс головного мозку ЗЧМТ в представлених медичних документах не підтверджений достовірною неврологічною симптоматикою, а саме відсутні будь-які записи стосовно будь-яких змін з боку центральної нервової системи (неврологічний статус), об`єктивними медичними даними, даними інструментальних лабораторних методів дослідження, а тому при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається (а. с. 137, 138),
- свідоцтвом про народження від 18.04.2006, відповідно якого матір`ю неповнолітнього ОСОБА_8 є ОСОБА_6 , та яка визнана законним представником потерпілого ( а.с. 96, 101),

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають поясненням потерпілого, свідків, письмовим доказам по справі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що саме потерпілий спровокував конфлікт, що обвинувачений не завдавав удару, а лише штовхнув потерпілого та про те, що обвинувачений не перебував при події правопорушення у стані сп`яніння суд вважає неправдивими та такими, що направлені на пом`якшення покарання за вчинення кримінального правопорушення, оскільки вони не підтверджені належними доказами та повністю спростовуються сукупністю покладених в основу вироку доказів, зокрема, - відеозаписом події та показами свідка і потерпілого.

Пояснення законного представника потерпілого про завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 суд також розцінює критично, так як останні не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються дослідженими судом належними письмовими доказами, зокрема висновками судово-медичних експертиз та поясненнями свідків.

Таким чином, проаналізувавши досліджені докази у своїй сукупності, діючи згідно ст. 337 КПК України в межах пред`явленого обвинувачення та оцінюючи фактичні обставини, встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесного ушкодження, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, тобто його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:
- відповідно свідоцтва про народження від 04.07.2012, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (а.с.108),

- відповідно довідки № 42 від 11.02.2020, ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с.134),
- відповідно довідки-характеристики від 11.02.2020, компрометуючими даними щодо ОСОБА_5 селищна рада не володіє (а.с.109), інших характеризуючи даних не надано.
- відповідно до вимоги про судимість та копій вироків суду, ОСОБА_5 неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє перед подією 07.02.2020 вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.12.2019 за ст. 126-1 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, та востаннє - вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.05.2020 за ст.126-1 КК України до покаранні у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік (а.с.110-133),
- відповідно довідок Брусилівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, ОСОБА_5 , 04.06.2020 був знятий з обліку в центрі пробації в зв`язку з виконанням покарання за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.12.2019 за ст. 126-1 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт (а.с.139, 141),
Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У відповідності до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд приймає до уваги, що скоєне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії проступків.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує межі, установлені у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; положення Загальної частини КК України; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії проступків; обставини, які обтяжують покарання та відсутність обставин, що пом`якшують покарання; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, завдану шкоду не компенсував, на обліку в лікаря-нарколога на перебуває, за місцем проживання негативних характеристик не має, має на утриманні неповнолітню дитину, частково визнав вину у вчиненому проступку.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставин що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Як обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, оскільки обвинувачений знав про такий вік потерпілого, рецидив злочинів, оскільки на момент вчинення проступку 07.02.2020 не була погашена судимість ОСОБА_5 за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.12.2019 за ст. 126-1 КК України, яким ОСОБА_5 призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт та яке було відбуто лише 04.06.2020. Також суд визнає як обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий стан ОСОБА_5 підтверджується послідовними показами свідка та потерпілого.

Керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, враховуючи думку прокурора та представників потерпілого з приводу покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе при призначенні йому покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 126 КК України. На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та відповідатиме цілям покарання.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.05.2020 за ст.126-1, 75 КК України до 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Суд вважає, що покарання за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.05.2020 слід виконувати самостійно, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

За правовим висновком Верховного Суду від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18 щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Вказаний кримінальний проступок ОСОБА_5 вчинив до постановлення вироку Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.05.2020, яким його засуджено за ст. ст. 126-1, 75 КК України до 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, у зв`язку із чим покарання за даним вироком у виді штрафу, яке слід відбувати реально, підлягає самостійному виконанню. Вказаний висновок щодо виконання покарань відповідає правовому висновку Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, вираженому в Постанові від 27.03.2018 у справі № 754/2749/17.

Поданий цивільний позов, на думку суду, підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 127, 129 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Частиною 1 ст. 22 ЦК визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що заподіяла його.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що обвинувачений завдав неповнолітньому потерпілому удару в область шиї та завдав фізичного болю.
Як на докази, що обґрунтовують вимоги про відшкодування майнової шкоди, цивільний позивач посилається на необхідність лікування тілесних ушкоджень ОСОБА_8 після події правопорушення, та, відповідно, на товарні чеки, що підтверджують придбання лікарських засобів, медичних препаратів, витрат на заправку транспортного засобу для доставки потерпілого в м. Житомир, всього на суму 3 352 грн. 18 коп. (а.с.35-40).
При дослідженні матеріалів справи та наданих на підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення спричиненої майнової шкоди суд прийшов до висновку, що позов потерпілого в частині відшкодування обвинуваченим йому майнової шкоди підлягає задоволенню частково, оскільки суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження понесених цивільним позивачем витрат, пов`язаних з вчиненим обвинуваченим правопорушенням саме в розмірі 3352 грн. 18 коп., а самі по собі чеки і квитанції на придбання медикаментів за період часу перебування потерпілого на лікуванні без наявності доказів саме їх призначення саме потерпілому не відповідають вимогам належності, допустимості та достатності доказів. Так, в ході судового розгляду було встановлено, що потерпілий після події злочину в лікарні захворів на бронхіт та лікував його, однак додані до позову квитанції та виписка (а.с.36) не дають можливість відокремити витрати потерпілого на придбання ліків, які ймовірно пов`язані з безпосередньо отриманим він ОСОБА_5 ударом та пов`язані з лікуванням бронхіту, за що обвинувачений не може нести майнової відповідальності. Водночас, оскільки у виписці від медичної кратки хворого (а.с.36) вбачається, що потерпілому було призначено консультації дитячого невролога, що підтверджено і показами свідка ОСОБА_11 , суд вважає за обгрунтованими і доведеним витрати потерпілого на заправку транспортного засобу для проїздок в м. Житомир 10.02.2021, 11.02.2015 та 15.02.2021 на загальну суму 1 007,04 грн. ( а.с. 38 - 40), оскільки витрати на проїзд у власному автомобілі, враховуючи стан потерпілого та підозру на струс мозку, були виправдані.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_5 15 000,00 гривень моральної (немайнової) шкоди, суд прийшов до наступного.

Обставини, зазначені потерпілим у позові та встановлені в судовому засіданні, щодо душевних переживань, пережитими потерпілим в зв`язку з протиправними діями обвинуваченого є моральною шкодою, завданою неправомірними діями обвинуваченого щодо потерпілого, тобто з його вини, одноразове відшкодування такої шкоди передбачено ст. ст. 23, 1167, 1168, 1177, 1195 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

По справі встановлено, що неповнолітньому потерпілому злочинними діями обвинуваченого заподіяно моральні страждання, які полягають в фізичному болю, яких фізична особа зазнала у зв`язку з завданим ударом; душевних стражданнях та переживаннях, яких ОСОБА_8 зазнав у зв`язку з безпідставною протиправною поведінкою щодо нього обвинуваченого.

Пункт 9 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, наслідки злочинних дій обвинуваченого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках тощо.

Щодо розміру моральної шкоди суд прийшов до переконання, що заявлені потерпілим вимоги завищені. Так, позовна заява мотивована отриманням потерпілим тілесних ушкоджень та тривалим лікуванням в лікарні, однак, факт завдання тілесних ушкоджень внаслідок дій обвинуваченого в суді не доведено, а тривалий час лікування викликаний, в тому числі, і в зв`язку з захворюванням на бронхіт, що не пов`язане з діями обвинуваченого.

Тому, визначаючи суму заподіяної моральної шкоди, суд бере до уваги вищенаведене, одночасно враховує обставини скоєння кримінального правопорушення, характер отриманих моральних страждань, вік потерпілого та негативні тривалі наслідки для нього, і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначає розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

Процесуальні витрати у провадженні - відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, які слід вирішити при ухваленні вироку не застосовувались.

Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72, ст. 126 КК України, ст.ст. 100, 349, 369-371, 373, 374 - 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, покарання за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.05.2020, яким ОСОБА_5 засуджено за ст. 126-1 КК України до одного року обмеження волі і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном один рік - виконувати самостійно.

Цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 1 007 (одну тисячу сім) гривень 04 коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази компакт-диск з відеозаписом події 07.02.2020 залишити в матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому, його представникам та прокурору.

Суддя ОСОБА_1