ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 649/1147/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/679/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
іменем України

10 серпня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000279 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18 березня 2021 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області, громадянина України, адреса реєстраційного обліку та місця фактичного проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено:

за ч.1 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 19.07.2019 року.

Вирішено цивільний позов, питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 19 липня 2019 року приблизно о 11.30 год. у АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, умисно, з метою вбивства, з належної йому на праві приватної власності гладкоствольної мисливської рушниці ИЖ-27, № НОМЕР_1 , 12 калібру, здійснив один прицільний постріл в область життєво важливих органів тулуба потерпілого ОСОБА_10 , в результаті чого внаслідок вогнепального дробового проникаючого сліпого пошкодження черевної порожнини з ураженням внутрішніх органів у виді: вхідних вогнепальних ран № 1-13 передньої черевної стінки з напрямком сліпих ранових каналів спереду назад горизонтально з ушкодженням по їхньому ходу великого сальника, тонкого та товстого кишковика, сечового міхура, крововиливів по ходу ранових каналів; вогнепальних дробових сліпих пошкоджень правого стегна № 14-20, синця правого стегна, наскрізного вогнепального пошкодження 3-го пальця правої кисті, трьох вогнепальних саден пальців правої кисті, від яких 22 липня 2019 року о 10.00 год. настала смерть потерпілого.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 порушує питання про зміну вироку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування доводів указує про те, що наявність у ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілого не доведено. Потерпіла та свідок ОСОБА_11 зазначили, що у ОСОБА_9 були дуже добрі стосунки із загиблим. Апелянт зауважує, що, будучи досвідченим мисливцем, обвинувачений міг напевне знати, які саме набої потрібно використовувати для смертельного ураження, але його рушницю не було заряджено набоями із смертельним зарядом, тобто у обвинуваченого був наявний умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Вважає висновок судово-медичної експертизи №181 НК недопустимим доказом, оскільки експертизу проведено Комунальною установою «Бюро судово-медичної експертизи ХОР, тобто іншою експертною установою, ніж тією, яку вказано в ухвалі слідчого судді від 23.07.2019 року, тобто неуповноваженою експертною установою. Крім того, апелянт указує на суворість призначеного покарання, яке не відповідає вимогам ст.65 КК України. Суд не врахував дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером за віком, досяг повних 65 років, тому тривалий строк фактично позбавляє його провести останні роки свого життя на свободі.

Просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання в межах санкції вказаної норми;

- обвинувачений ОСОБА_9 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку з підстав невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Свої доводи мотивує тим, що його затримання в межах кримінального провадження було проведено працівниками поліції, які йому не представились. Він підписував у приміщенні поліції документи, які не міг прочитати через відсутність окулярів. Стверджує про порушення вимог ст.42 КПК України та ст.63 Конституції України, оскільки не міг ознайомитись з матеріалами, які підписав. Вказує про те, що був позбавлений права на якісний захист, оскільки не мав можливості на спілкування із захисником. Також апелянт вказує про те, що в порушення вимог ст.314 КПК України за наявності явних недоліків обвинувального акта, його невідповідності вимогам ст.291 КПК України судом було призначено судовий розгляд. Зазначає про те, що всупереч вимог ст.66 КК України в обвинувальному акті не було вказано ряд обставин, що пом`якшують його покарання, і ці ж помилки були допущені судом першої інстанції. Вважає, що викладені обставини вчинення злочину в обвинувальному акті, є суперечливими, не відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що свідчить про порушення його права знати, у вчиненні якого злочину він обвинувачується. Стверджує про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого. Зазначає про те, що судом не було досліджено письмові, речові докази, надані стороною обвинувачення, не були допитані свідки у справі, що вважає порушенням його права на захист. Стверджує, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує його покарання, вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вказує про те, що йому призначено надто суворе покарання та не враховано його вік, відсутність у нього судимостей, також йому не було роз`яснено положення ч.3 ст.376 КПК України.

Просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені в їхніх апеляційних скаргах, просили їх задовольнити, думку прокурора та потерпілої, які вважали апеляційні скарги захисника та обвинуваченого такими, що належить залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному вбивстві ОСОБА_10 , за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність у нього умислу на вбивство, а також доводи його захисника про наявність у ОСОБА_9 умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, є непереконливими.

В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_9 винним себе визнав частково та показав, що 19 липня 2019 року до обіду проходив біля подвір`я ОСОБА_12 сім`я вантажила зерно. Він попросив у ОСОБА_10 продати відро зерна, проте той, нецензурно висловлюючись, кинувся на нього. Він образився та вирішив провчити ОСОБА_10 , тому пішов додому, дістав із сейфу рушницю, взяв її та три патрони та повернувся до подвір`я ОСОБА_12 . Це тривало орієнтовно 5 хвилин. Рушницю зібрав та спорядив дорогою. Спочатку в дворі ОСОБА_12 нікого не було. Потім закричала ОСОБА_7 , а з-за боку будівлі вийшов ОСОБА_10 та одразу сховався. Він вистрілив в місце, де сховався потерпілий ОСОБА_10 та в цей час той вийшов. Він перебував у нормальному стані, спиртні напої вживав напередодні 18 липня в нього день народження. Він є мисливцем приблизно з 1978 року, на полюваннях був кожного року. Стверджував, що у нього не було умислу на вбивство ОСОБА_10 .
Ці ж обставин він підтвердив при проведенні слідчого експерименту за його участю та його захисника, на місці показав як здійснив постріл в кут будинку та влучив у ОСОБА_10 (т.2 а.п.135-137)
Тобто, у свої показаннях обвинуваченийОСОБА_9 не заперечував той факт, що він на ґрунті неприязних відносин, з належної йому мисливської рушниці, здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_10 ..

Ці заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисника в апеляційній скарзі, були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Такі заперечення колегія суддів розцінює як безпідставні і такі, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження.

Обставини, за яких ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , крім його показань, підтверджуються такими доказами.

Потерпіла ОСОБА_7 показала, що 19 липня 2019 року до обіду вона разом із чоловіком ОСОБА_10 та сином ОСОБА_13 на подвір`ї власного домоволодіння поралася по господарству переносили зерно з повір`я в сараї. В цей час підійшов ОСОБА_9 й попросив у ОСОБА_10 продати зерно, та, одержавши відмову, пішов незадоволеним, при цьому нецензурно висловлювався. Обвинувачений ОСОБА_9 був у стані алкогольного сп`яніння він хитався, нечітко розмовляв. Приблизно через 10 хвилин після цього ОСОБА_9 знову прийшов з тим самим проханням. Деякий час стояв біля подвір`я та неодноразово просив ОСОБА_10 продати зерна. Проте своє рішення потерпілий не змінив та наказав ОСОБА_9 не заважати. Обвинуваченого ОСОБА_9 це обурило, він в голос побажав ОСОБА_10 смерті, нецензурно виловлювався. Як вона, так і її чоловік, сказали обвинуваченому уходити. Після цього ОСОБА_9 пішов, недобре глянувши на потерпілого, та, сказавши «а, ти ще живий». Через декілька хвилин після цього вона, продовжуючи набирати зерно, випадково підняла голову та побачила, що біля воріт стоїть ОСОБА_9 з рушницею та цілиться в глиб двору. Вона (потерпіла) почала кричати та ОСОБА_9 вистрілив. Куди він влучив, вона одразу не побачила. Обвинувачений ОСОБА_9 вистрілив переломив рушницю, сказавши «стреляю на поражение». Вона побігла та побачила, що між верандою та літньою кухнею лежить ОСОБА_10 на його футболці були дірки від пострілу. Після цього ОСОБА_9 пішов, а ОСОБА_10 відвезли лікарню, де через 3 днів він помер. Раніше конфліктів між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не було.

Свідок ОСОБА_13 показав, що 19 липня 2019 року він разом із своїм батьком ОСОБА_10 та матір`ю ОСОБА_7 носили зерно з подвір`я в сараї. Під час цього ОСОБА_9 неодноразово приходив до батька і просив продати зерна, на що останній відмовляв. Ніяких образливих слів від батька щодо обвинуваченого, він не чув. Коли ОСОБА_9 підійшов в останнє, не бачив, оскільки був зайнятий по господарству. Побачив ОСОБА_9 , коли він стояв біля воріт та цілився з рушниці в глиб двору. Він закричав батькові, щоб ховався, потерпілий сховався за кут будинку, через мить вийшов та ОСОБА_9 вистрілив. Постріл був прицільним. Було зрозуміло, що чекав обвинувачений саме ОСОБА_10 .. Після пострілу батько впав одержав поранення в живіт. Очевидно, що ОСОБА_9 на момент інциденту перебував у стані сп`яніння.
Після цього ОСОБА_9 намагався здійснити ще один постріл, але розвернувся вверх по вулиці та пішов у бік свого домоволодіння.
Ці ж обставини свідок ОСОБА_13 підтвердив при проведенні слідчого експерименту. (т.2 а.п.111-113)

Свідок ОСОБА_14 показала, що в один літній день 2019 року в передобідній час вона почула з подвір`я родини ОСОБА_12 постріл та голосний жіночий крик. Вона вийшла на вулицю біля подвір`я ОСОБА_12 стояв ОСОБА_9 з рушницею та на її питання про те, що він робить, обвинувачений сказав «Уйди, я стреляю на поражение». ОСОБА_9 , відповідно до його поведінки, був у стані сп`яніння. Вона (свідок) відразу зайшла до свого подвір`я, а коли ОСОБА_9 пішов, вона одразу пішла до ОСОБА_12 та побачила, що ОСОБА_10 лежить на подвір`ї з вогнепальним пораненням живота.
Ці ж обставини свідок ОСОБА_14 підтвердила при проведенні слідчого експерименту. (т.2 а.п.114-115)

Показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були безпосередніми очевидцями події, є послідовними та узгоджуються між собою щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_9 з метою вбивства потерпілого ОСОБА_10 , використовуючи мисливську рушницю, здійснив прицільний постріл у потерпілого ОСОБА_10 , чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть. При цьому ОСОБА_9 сказав, що стріляє на враження.
Зазначені показання потерпілої та свідків очевидців злочину були перевірені судом і правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Свідок ОСОБА_11 показала, що 19 липня 2019 року вона брала участь в якості понятої в огляді місця події за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_9 та за місцем проживання потерпілої. Під час проведення указаних слідчих дій ОСОБА_9 видав рушницю та розповів, що стріляв у ОСОБА_10 , проте цілився в ноги.

Свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_9 є мисливцем протягом кількох десятиліть, має значний мисливський досвід, навички прицільної стрільби, перед кожним полюванням проходив інструктажі з техніки безпеки поводження з вогнепальною зброєю.

19 липня 2019 року о 12.30 год. ОСОБА_9 був затриманий в установленому законом порядку в присутності захисника. (т.2 а.п. 28 29)

З протоколу огляду місця події з додатками вбачається, що на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з правої сторони від вхідних дверей до житлового будинку на бетонному покритті виявлено дерев`яний пиж з № 16. Пошкодження від дробу виявлені на металевому відрі, що знаходилося біля будівлі літньої кухні, та на стінці веранди. Зі слів ОСОБА_9 (огляд місця події проводився в присутності захисника). Встановлено, що останній здійснив постріл у ОСОБА_10 , маючи намір влучити в ноги. Після цього обвинувачений ОСОБА_9 показав місце, де стояв ОСОБА_10 у момент пострілу, та місце біля подвір`я на вулиці, куди ОСОБА_9 викинув гільзу 12 калібру.
(т.2 а.п.19-23)
Відповідно до протоколу огляду місця події, аудіо-та відеозапису цієї слідчої дії 19 липня 2019 року на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 виявлено рушницю ИЖ-27, к-12, С № НОМЕР_2 та два патрони 12 калібру з маркуванням 80, 81.
(т.2 а.п.14-18)
На підставі постанов слідчого, вилучені металеве відро, пиж від гільзи та гільза 12 калібру, мисливська рушниця ИЖ-27, 12 калібру, № НОМЕР_1 , два патрони 12 калібру, п`ять шротин, пакунок з марлевими тампонами з нашаруванням речовини сірого кольору, з контрольним зразком марлі визнано речовими доказами.
(т.2 а.п. 24, 74)
Відповідно до змісту лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: вогнепальне дробове сліпе ураження черевної порожнини з ушкодженням внутрішніх органів.
(т.2 а.п. 86)
Згідно із протоколом огляду в приміщенні Новокаховського відділення КУ «Бюро судової медичної експертизи» було вилучено 5 предметів різної форми з металу сірого кольору, на деяких з яких виявлено нашарування речовини бурого кольору. Зазначені металеві предмети схожі на дріб від патрону до рушниці та згідно з поясненнями спеціаліста Новокаховського відділення КУ «Бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_16 , були вилучені з тіла ОСОБА_10 під час судово-медичної експертизи трупа. (т.2 а.п. 90)

Висновком судово-медичної експертизи встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження вогнепальне дробове проникаюче сліпе пошкодження черевної порожнини з ураженням внутрішніх органів у вигляді: вогнепальні рани № 1-13 передньої черевної стінки з напрямком сліпих ранових каналів спереду назад горизонтально з ушкодженням по їхньому ходу великого сальника, тонкого та товстого кишковика, сечового міхура, крововиливи по ходу ранових каналів; вогнепальні дробові сліпі пошкодження правого стегна № 14-20, синець правого стегна, наскрізне вогнепальне пошкодження 3-го пальця правої кисті, три вогнепальні садна пальців правої кисті, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Всі тілесні ушкодження утворилися, не виключено 19 липня 2019 року в результаті одного пострілу з вогнепальної зброї по напрямку спереду назад, відносно горизонтально, яка була знаряджена дробом, що підтверджується: множинним однотипним характером ушкоджень; одиничним розташуванням вхідних ран на передній поверхні черевної стінки, правому стегні та правій кисті; морфологічною характеристикою вхідних ран рани у вигляді дефекту тканини з садном та крововиливом по краях; наявністю сліпих ранових каналів, напрямок яких взаємно співпадає один між одним; виявленням в кінцевому відділу ранових каналів дробі.
Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок вогнепального дробового проникаючого пошкодження черевної порожнини з ураженням внутрішніх органів, що призвело до фібринозно-гнійного перитоніту з розвитком інтоксикації, що підтверджується наявністю та характером наявних тілесних ушкоджень, даними судово-гістологічної експертизи. (т.2 а.п. 79 84)

Відповідно до довідки, виданої КП «Великолепетиська ЦРЛ» 19 липня 2019 року о 18.50 год., на час огляду лікарем-наркологом ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння. (т.2 а.п. 144)

Обставини законного володіння, носіння обвинуваченим ОСОБА_9 мисливської рушниці ИЖ-27, к-12, № НОМЕР_1 підтверджені довідкою від 10.01.2017 року.
(т. 2 а.п.46)
Згідно з висновком судової балістичної експертизи, надана на дослідження рушниця, вилучена в ході огляду подвір`я, яке належить ОСОБА_9 , є гладкоствольною вогнепальною зброєю двоствольною мисливською рушницею моделі «ИЖ-27», 12-го калібру, № НОМЕР_1 , виробництва СРСР. Надана рушниця виготовлена заводським способом. Рушниця придатна до стрільби патронам до гладкоствольної мисливської зброї 12-го калібру.
Надані на дослідження два патрони, вилучені в ході огляду подвір`я, яке належить ОСОБА_9 , являються бойовими припасами до гладкоствольної вогнепальної зброї 12-го калібру. Патрони споряджені саморобним способом з використанням частин, виготовлених заводським способом (гільзи, шріт, капсулі та порох). Надані патрони придатні до стрільби з наданої на дослідження рушниці моделі «ИЖ-27», 12-г калібру, № НОМЕР_1 .
Надана на дослідження гільза, вилучена під час огляду місця події за адресою: смт. Велика Лепетиха, вул. Леваневського, 8, являється частиною бойового припасу (гільзою) патрона 12-го калібру до гладкоствольної мисливської зброї.
Надані п`ять шротин, вилучені 27 липня 2019 року з тіла трупа ОСОБА_10 , являються шротом, діаметром 5 мм, що відповідає номеру шроту №0000 патронів до гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї. Шріт є універсальним елементом спорядження (снарядом) патронів до гладкоствольної мисливської зброї різних калібрів. Шріт виготовлений заводським способом та був вистріляний в складі шротового снаряду. Сліди каналу ствола на шроті не виявлені, у зв`язку з чим відповісти на питання про те, чи вистріляний наданий на дослідження шріт з наданої на дослідження рушниці не виявляється можливим.
Надана на дослідження гільза, вилучена під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_2 , відстріляна з верхнього ствола наданої на дослідження двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі «ИЖ-27», 12-го калібру, № НОМЕР_1 , вилученої в ході огляду подвір`я, яке належить ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Надана на дослідження гільза та шріт є складовими частинами бойового припасу, а саме: гільза є гільзою патрона гладкоствольної мисливської зброї; шріт є універсальним елементом спорядження (снарядом) патронів до гладкоствольної мисливської зброї різних калібрів. (т.2 а.п. 58 71)

Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків указаних вище експертиз немає, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані під час досудового розслідування, яким судом дано належну оцінку.
Висновки зазначених вище експертиз не є суперечливими та узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відносно знаряддя злочину - мисливської рушниці, локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , від яких настала його смерть, та підтверджують той факт, що ОСОБА_9 здійснив один постріл з мисливської рушниці в потерпілого ОСОБА_10 з метою позбавлення його життя.
Дані, що містяться у протоколах огляду місця події, у протоколах слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у протоколі протоколу огляду трупа, у висновку судово-медичної експертизи, висновку судової балістичної експертизи, узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - очевидців злочину щодо місця вчинення ОСОБА_9 злочину та способу вбивства потерпілого ОСОБА_10 , застосованого знаряддя злочину мисливської рушниці, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_9 у дворі будинку умисно вбив потерпілого, якими спростовуються твердження ОСОБА_9 про відсутність у нього умислу на вбивство ОСОБА_10 ..
Вирішуючи питання про спрямованість умислу ОСОБА_9 під час його дій стосовно ОСОБА_10 , суд виходив із конкретних обставин справи, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучи достатньо обізнаним про техніку безпеки поводження з вогнепальною зброєю, маючи багаторічний мисливський досвід, здійснюючи постріл в ОСОБА_10 із зброї великого калібру, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і свідомо бажав їх настання.
Згідно із показаннями ОСОБА_9 , йому було достовірно відомо про те, що він стріляє в місце, де знаходився потерпілий ОСОБА_10 .. Постріл був здійснений без попередження, в беззбройну особу, яка не очікувала таких дій та не мала можливості уникнути протиправного посягання на своє життя.
Так, обставини, які передували вчиненню злочину, а саме сварка ОСОБА_9 з потерпілим та словесне бажання йому смерті, повернення ОСОБА_9 до будинку потерпілого після сварки із зарядженою рушницею, здійснення прицільного пострілу саме у ОСОБА_10 із виголосом того, що постріл здійснюється на «ураження» потерпілого, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_9 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 переконливо свідчить про те, що його метою було вбивство ОСОБА_10 ..

Характер виявлених на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в області черевної порожнини з ураженням внутрішніх органів, їх локалізація та механізм утворення, спосіб і знаряддя вчинення злочину - застосування вогнепальної зброї, здійснення пострілу в область життєво важливих органів черевної порожнини, також свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_9 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого.

Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_9 злочину, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, зокрема, показаннях свідків, висновку судово-медичної експертизи, не відповідають дійсності.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого та його версії події, і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були очевидцями злочину та вказали на обвинуваченого ОСОБА_9 , який умисно вбив потерпілого.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що ці особи (потерпіла та свідки) могли обмовити ОСОБА_9 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах провадження немає.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що в діях ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки обвинувачений перебував у дружніх відносинах з потерпілим та не мав умислу на його вбивство, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь. Така правова позиція ККС Верховного Суду викладена в постанові від 21 травня 2020 року в справі справа № 604/546/16-к.
Судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_9 обрав знаряддям вчинення злочину гладкоствольну мисливську рушницю «ИЖ-27», 12-го калібру, № НОМЕР_1 , завчасно зарядив її патронами та здійснив постріл саме в потерпілого, а тому була велика ймовірність того, що при її застосуванні можна заподіяти смерть людині. Значення має також те, що обвинувачений ОСОБА_9 після заподіяння вогнепального поранення потерпілому, не намагався вжити заходів задля збереження життя останнього.
Сукупність усіх обставин вчиненого діяння свідчать про спрямованість дій ОСОБА_9 саме на досягнення бажаного результату - смерті ОСОБА_10 ..
Урахувавши всі встановлені обставини справи, суд правильно встановив, що ОСОБА_9 мав умисел саме на заподіяння смерті потерпілого.
За таких обставин, твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що у ОСОБА_9 не було умислу на вбивство потерпілого, та аналогічні доводи обвинуваченого слід визнати такими, що суперечать дослідженим у справі доказам.

Що стосується вказівок сторони захисту про те, що висновок судово-медичної експертизи №181 НК є недопустимим доказом через те, що експертизу проведено установою, якій ухвалою слідчого судді від 23.07.2019р. не було надано доручення на проведення дослідження трупа потерпілого, то такі доводи були предметом перевірки в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження.

Оцінуючи висновок експертизи, суд встановив, що Судово-медична експертиза проведена в приміщенні Новокаховського відділення СМЕ КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської обласної ради, атестованим судовим експертом вказаного закладу, що відповідає вищенаведеному рішенню слідчого судді.
Під час перевірки матеріалів провадження не встановлено обставини, які б спростовували висновку суду та свідчили про обґрунтованість апеляційних доводів захисника ОСОБА_8 .. Фактично доводи апелянта зведені до того, що Обласне бюро судово-медичної експертизи увійшло до переліку комунального майна області, а рішення про припинення Херсонського обласного бюро судово-медичної експертизи обласною радою не приймалось. Разом із цим, слідчим суддею доручено проведення експертизи саме Новокаховському бюро СМЕ, що жодним чином не спростовує правильність висновків суду.
Крім того, доводи апелянта суперечать положенням вимог ст.87 КПК України, якою регламентовано перелік порушень вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких є підстави для визнання доказів недопустимими. Доводи апелянта не свідчать про недопустимість висновку експертизи як доказу в розумінні вимог вказаної норми закону.
З матеріалів провадження вбачається, що відомості та обставини, зазначені у протоколах слідчих дій, а також у висновках експертиз не були поставлені під сумнів стороною захисту під час досудового розслідування.
Колегія суддів підкреслює, що заперечення стороною захисту обставин вчиненого ОСОБА_9 злочину, не є підставою для визнання доказів обвинувачення неналежними та недопустимими.

Суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності та допустимості доказів та обґрунтовано прийняв їх до уваги при ухваленні обвинувального вироку.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про порушення його права на захист під час затримання, підписання ним документів, зміст яких він не міг прочитати за відсутності окулярів, здійснення неналежного захисту його захисником, то їх слід визнати голослівними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.
Не грунтуються на законі доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, порушення судом вимог ст.314 КПК України та призначення судового розгляду за обвинувальним актом, порушення його права на захист у зв`язку з невідповідністю в обвинувальному акті фактичних обставин справи змісту обвинувачення, оскільки відповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України є предметом розгляду під час проведення підготовчого судового засідання, а не судового розгляду.
Крім того, при отриманні копії обвинувального акта, а також при призначенні справи до судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник не вказували про те, що даний процесуальний документ не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а зміст пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 є незрозумілим.
Предметом апеляційного розгляду є законність та обґрунтованість саме вироку суду першої інстанції.
Не відповідають дійсності доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що у вказаній справі судом не було безпосередньо допитано свідків та досліджено докази, оскільки вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Вказівки обвинуваченого про те, що йому не було роз`яснено положення ч.3 ст.376 КПК України не свідчать про наявність підстав для скасування обвинувального вироку, оскільки не грунтуються на вимогах ст.409, 412, 415 КПК України.

Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши в повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків та дослідивши запропоновані докази, перевіривши позицію захисту обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

У зв`язку з чим, доводи апелянтів про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суперечать наведеним доказам.

Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.

Необґрунтованими є доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду, оскільки перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи упередженість дослідження судом обставин, що могли мати істотне значення для правильного вирішення справи. Як під час досудового розслідування, так і судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого шляхом допиту потерпілої, свідків, показання яких мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколів слідчих дій, висновків експертиз, яким дано належну оцінку у вироку.
Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.
Порушень кримінального процесуального закону, зокрема й права обвинуваченого на захист, під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину як на досудовому розслідуванні, так і судовому розгляді, при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, як на це вказує обвинувачений, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не виявлено. Докази у кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Також апеляційним судом не встановлено даних, які б свідчили про упередженість суду (обвинувальний ухил) під час розгляду справи, як про це вказує обвинувачений.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про неповноту судового розгляду, слід визнати безпідставними.

Підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це ставить питання обвинувачений, колегія суддів не знаходить.

Що ж до доводів сторони захисту про суворість призначеного ОСОБА_9 покарання, то колегія суддів виходить з такого.

Виходячи з положень ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджують апелянти, не має.

Покарання ОСОБА_9 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, його наслідків, що потягли смерть людини, даних про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, його похилий вік, сімейний стан, посередню характеристику за місцем проживання, позитивну характеристику за місцем попереднього ув`язнення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, які в своїй сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства, і з урахуванням цих конкретних обставин, суд правильно обрав ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років у межах санкції ч.1 ст.115 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого про недоведеність обставини, що обтяжує покарання, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були очевидцями злочину та вказали, що обвинувачений ОСОБА_9 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Цю обставину також підтвердженодовідкою, виданої КП «Великолепетиська ЦРЛ», відповідно до якої 19 липня 2019 року о 18.50 год. на час огляду лікарем-наркологом ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Суперечать положенням ст.66 КК України доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що судом не було визнано обставинами, що пом`якшують його покарання, а саме його похилий вік, відсутність судимостей, відомості, що характеризують його особу, оскільки застосування положень ст.66 КК України є правом суду за наявності встановлення таких обставин.

При цьому всі вказані ОСОБА_9 відомості були враховані судом при визначенні виду та розміру покарання, достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. А тому є безпідставними доводи обвинуваченого про те, що наведені ним в апеляційній скарзі доводи та відомості, залишились поза увагою суду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3