Справа №295/8648/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001128 від 14.02.2016 р. стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-17.01.2015 Коростенським міським судом Житомирської області за ст. 125 ч. 2, ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки
по обвинуваченню за ст. 186 ч. 2 КК України,
з участю учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України за таких обставин: 13.02.2016 року близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_9 разом із невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (надалі невстановленою особою), перебуваючи неподалік житлового будинку АДРЕСА_3 , побачили раніше їм незнайомого громадянина ОСОБА_8 , який йшов тротуаром їм назустріч, та за вказаних обставин у невстановленої особи виник умисел, направлений на відкрите викрадення будь-якого цінного майна, належного ОСОБА_8 , поєднаного із застосуванням насильства, про що вона повідомила ОСОБА_9 , який на вказану пропозицію погодився, та вступив із невстановленою особою у попередню злочинну змову. Реалізуючи спільний умисел та діючи у попередній змові, слідуючи назустріч ОСОБА_8 та наблизившись до нього, ОСОБА_9 , з метою відвернути увагу, запитав у останнього як пройти до магазину. Діючи відповідно до раніше розподілених ролей, невстановлена особа, ставши позаду ОСОБА_8 , раптово нанесла останньому один удар кулаком своєї руки в область обличчя, зокрема верхньої губи, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження у виді синця, садна та крововиливу на обличчі, внаслідок чого останній не втримався на ногах та впав на землю.

Подолавши таким чином волю до опору потерпілого ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного умислу, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи небезпеку своїх дій , ОСОБА_9 , перевірив вміст кишень потерпілого ОСОБА_8 , де знайшов мобільний телефон марки «Lenovo P780» в корпусі чорного кольору, та разом із невстановленою особою утримуючи викрадене майно при собі, місце скоєння злочину залишили, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 2000 грн. 00 коп.

Таким чином ОСОБА_9 за попередньою змовою із невстановленою особою, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на загальну суму 2000 гривень.

Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав, зазначив, що в той день він не перебував у м. Житомирі, а був вдома у м. Коростень, участі у розбійному нападі не приймав. Мобільний телефон здавав разом зі свідком, оскільки вона винна йому гроші.

Потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що на нього дійсно було вчинено розбійний напад, а саме 13 лютого 2016 року, коли він повертався додому по вул. Щорса близько третьої години ночі. Розповів, що коли він повернув з вул. Щорса на вул. Ватутіна, то побачив попереду фігури двох осіб, які йшли йому назустріч. Один чоловік зайшов йому за спину, а інший запитав за якийсь магазин та як до нього пройти. Отримав удар з лівої сторони в обличчя від чоловіка, який був позаду, та впавши на газон відчув, як людина яка запитувала за магазин, витягнула з кишені телефон. Хто вчинив напад він не знає, та не може стверджувати, що це був саме обвинувачений ОСОБА_9 , оскільки було темно та облич він не бачив, за віком особи мають приблизно 25 років, один вищого зросту, другий нижчий, ОСОБА_11 схожий за постаттю, але конкретно сказати, що це він не може.

Згідно висновку експерта № 462 від 15.02.2016 у ОСОБА_8 виявлено синець, садна та крововилив на обличчі, які виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я (а.с. 44). Експерт ОСОБА_12 у судовому засіданні роз`яснюючи висновок вказала, що неможливо конкретно визначити предмет яким був завданий удар, це може бути будь який тупий предмет. Оскільки тілесні ушкодження виявлені на обличчі, то найбільш вірогідно удар був спереду, та малоймовірно, що такі ушкодження могли утворитися від падіння.

В травні 2016 року, через три місяці після події, потерпілому були пред`явлені для впізнання декілька фотографій осіб, серед яких він вказав на фотографію ОСОБА_9 , при цьому вказав на нього, як на особу, яка завдала удару та забрала телефон (а.с. 50), зазначено у протоколі, що особа ним впізнана за загальними рисами обличчя, формою обличчя та носа, коротким темним волоссям, статурою, формою губ.

Оцінюючи даний документ суд вважає, що він не може бути прийнятий до уваги, оскільки під час складення протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.02.2016 (а.с. 43) потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що впізнати особу складно, прикмет не запам`ятав; надаючи показання про нападників потерпілий вказав, що подія мала місце вночі, за відсутності освітлення, він зміг лише розмежувати зріст нападників та статуру, так як облич не бачив.

Свідок ОСОБА_13 в судовому за засіданні розповіла, що 13.02.2016 року ОСОБА_9 зайшов до неї додому попити чаю. Вона йому була винна 300 гривень, а за день до зустрічі, вона знайшла телефон біля зупинки на автовокзалі, і запропонувала обвинуваченому піти здати його в ломбард, і таким чином віддати борг. Телефон вона здала, отримала за нього 1300-1600 грн., точно не пам`ятає, Денису віддала борг у сумі 300 грн., решту коштів залишила собі. Пояснила, що на досудовому розслідуванні її змусили надавати інші покази, а саме сказати, що ОСОБА_14 прийшов до неї, приніс телефон і запропонував разом занести в ломбард. Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні розповіла, що знайома з обвинуваченим, оскільки він був постійним клієнтом ломбарду, в якому вона працює кредитним експертом. Коли вона була на зміні, прийшов обвинувачений ще з якимось чоловіком, який хотів здати телефон марки Леново, проте прийняти телефон у чоловіка вона відмовилась, оскільки у базі ломбарду він був «закритий». Після цього обвинувачений прийшов з дівчиною, і телефон прийняли, за яку суму точно не пам`ятає, приблизно 1500 грн..

Під час досудового слідства інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих дій не здобуто. Відповідно до ухвали слідчого судді витребовувалася інформація у операторів мобільного зв`язку щодо можливої причетності ОСОБА_11 до подій 13.02.2016, проте така інформація була втрачена, а при повторному запиті у зв`язку зі спливом термінів давності не було можливості її отримання.

На переконання суду, в результаті дослідження, аналізу та оцінки всіх перевірених судом доказів, обвинувачення не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, тощо.

Згідно ст. 92 ч. 1 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого.

У відповідності із ст. 373 ч. 3 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із приписами ст. 17 ч. 2 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Докази, якими б поза розумним сумнівом підтверджувалась винуватість ОСОБА_9 у вчиненні грабежу стороною обвинувачення суду не надані, доводи обвинуваченого про те, що він не причетний розбійного нападу на ОСОБА_8 , залишились не спростованими.

Досліджені судом докази не підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Всі сумніви суд тлумачить на користь обвинуваченого. Таким чином, суд прийшов до висновку про визнання ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, у зв`язку з чим виправдовує останнього через недоведеність вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Речові доказ, процесуальні витрати відсутні. Арешт на майно не накладався. Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_16 у пред`явленому обвинуваченні за ст. 186 ч. 2 КК України визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1