УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/5715/20

Номер провадження 1-кс/495/1307/2021

31 травня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно майна якої подано клопотання ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгороді-Дністровському клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно,

У С Т А Н О В И В:
слідчий СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням, яке погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , про накладення арешту, в якому просить накласти арешт на домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 249.1 кв.м. (житлова площа 60.9 кв.м.), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок «А,Б»; господарський блок «В,Г»; альтанка «Д,Є»; навіс «Ж»), з застосуванням заборони розпорядження таким майном.

Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що у 2008 році ОСОБА_8 домовився із своїми знайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про спільне будівництво двох житлових будинків у с. Миколаївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0573, яка на праві власності належала й на теперішній час продовжує належати ОСОБА_9 .

Оскільки у ОСОБА_4 та ОСОБА_9 грошових коштів для зведення двох будинків на вказаній земельній ділянці не було, між ними та ОСОБА_8 було укладено усну домовленість про те, що ОСОБА_8 за власні грошові кошти збудує два будинки на такій ділянці, які першочергово будуть оформлені на ОСОБА_9 , між тим право власності на один з яких, а також частину земельної ділянки на якій він розташований, після завершення проведення робіт буде переоформлено на ОСОБА_10 .

Після завершення будівництва й фактичної реєстрації права власності на новозбудовані об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 , умови попередньо досягнутої угоди з приводу переоформлення права власності на один з новозбудованих будинків та частину земельної ділянки на ОСОБА_8 з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_9 виконані не були, в результаті чого ОСОБА_8 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено в ході досудового розслідування з протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 23.09.2020, приблизно у 2009-2010 році йому було запропоновано громадянином ОСОБА_8 очолити будівництво двох дачних будинків, лазні та підвалу за адресою: АДРЕСА_1 . Так, з приводу обставин надходження коштів, які мали піти на зведення даних об`єктів та виплату заробітної плати будівельникам свідок повідомив, що грошові кошти надавав ОСОБА_8 , в тому числі іноді особисто йому, а він, в свою чергу вів відповідний розрахунок. За весь період його присутності на будівництві з 2009 року по 2010 рік два дерев`яні будинку, баня, дві альтанки та паркан були збудовані на 100%, усі роботи були завершені та будинок був готовий для заселення. Від громадянина ОСОБА_4 він жодних грошових коштів на будування не отримував.

Крім того, згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 23.09.2020 вбачається, що у 2009 році його знайомий з яким він колись служив ОСОБА_8 повідомив, що разом зі своїм кумом ОСОБА_4 вони шукають ділянку не далеко від с. Миколаївка, Білгород- Дністровського району, Одеської області. Знайшовши її, ОСОБА_8 запропонував йому прибути за адресою: АДРЕСА_1 , для надання консультацій та допомоги у будівництві дачних будинків. Прибувши на місце там вже знаходилась бригада будівельників, інструменти, будівельне обладнання та малогабаритна будівельна техніка, яка була задіяна та профінансована ОСОБА_8 . На скільки йому відомо, фінансував будівництво дачних ділянок ОСОБА_8 , жодних коштів від нього особисто він не отримував та допомагав суто з дружніх стосунків.

Як вбачається з рапорту інспектора сектору дізнання Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 від 13.11.2020, останнім було здійснено телефонний дзвінок громадянину ОСОБА_14 (т. НОМЕР_1 ) в ході якого було встановлено, що на момент здійснення будівництва за фактичними обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_14 виконував функцію підрядника від фірми «Комфорт-Хаус», м. Івано-Франківськ, та забезпечував поставку будівельних матеріалів, а саме деревини на об`єкт будування, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В ході розмови ОСОБА_14 повідомив, що про оплату та доставку будівельних матеріалів він домовлявся з ОСОБА_8 , щодо фінансування об`єкту будівництва громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , точно повідомити не може.

В свою чергу, обставини укладення ОСОБА_8 з ПП «Комфорт Хауз» договору будівництва, а також здійснення з 2008 року по 2012 рік грошових переказів та фінансування будівництва будинків за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджуються протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 10.08.2020, розпискою ОСОБА_14 від 28.11.2008, а також копіями квитанцій та заявками на переказ, які долучаються до наданого клопотання, в яких в якості відправника значиться ОСОБА_8 .

Крім того, згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 11.02.2021, приблизно у 2011 році йому стало відомо, що на дачній ділянці в с. Миколаївка мається вакантне місце озеленителя, а тому, оскільки на той час він не мав місця роботи, останній пішов до даної дачної ділянки на переговори з господарем. По приїзду до даної ділянки до нього вийшов ОСОБА_16 й пояснив йому, що на даній дачній ділянці мається два господаря, а саме ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , який на той момент був відсутній. На той момент вже стояли на ділянці дві майже збудовані споруди, й зі слів ОСОБА_18 він дізнався, що між останнім та ОСОБА_8 існував усний договір про те, що ОСОБА_19 за свої кошти придбає земельну ділянку та її оформить, а ОСОБА_8 за свої кошти повинен буде збудувати чотири будинки, два з яких, при завершенні будівництва, повинні були викупити друзі ОСОБА_8 з м. Києва. Крім того, свідок зазначив, що заробітну плату в період з 2011 року до 2014 року він отримував від ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , при цьому приблизно з 2014 року ОСОБА_21 сказав, що не може давати гроші на заробітну плату та з 2014 року до моменту надання показів він отримував її від ОСОБА_19

23.03.2021 на адресу слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області надійшло клопотання представника потерпілого ОСОБА_8 , в якому серед іншого було порушено питання про необхідність вирішення питання щодо звернення до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником домоволодіння, об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_9 , яка являється також власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0573, на якій власне вищевказаний об`єкт розташований.

Також слідчий в клопотанні зазначає, що дане кримінальне провадження здійснюється за фактом можливих незаконних дій при заволодінні об`єктами нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , свідчить, що у випадку досягнення завдань кримінального провадження, ймовірно порушене право власності потерпілого ОСОБА_8 можуть бути відновлені, що підтверджує дотримання вимог розумності та співмірності, у випадку застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Натомість як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_4 , останній заперечив будь-яку фінансову участь ОСОБА_8 у будівництві житлових будинків на земельній ділянці в с. Миколаївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, зазначивши, що з боку ОСОБА_8 будь-яких фінансових вкладень не було, останній по суті виконував функцію прораба та в період з весни 2009 року по осінь 2009 року здійснював будівельні роботи на такій земельній ділянці.

За таких обставин та враховуючи викладене в сукупності, органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Слід зазначити, що 02.04.2021 слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області вже накладався арешт майна в рамках даного кримінального провадження на домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 249.1 кв.м. (житлова площа 60.9 кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_1 (складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок «А,Б»; господарський блок «В,Г»; альтанка «Д,Є»; навіс «Ж»).

Між тим, ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2021 вказаний арешт майна було скасовано, оскільки слідчий суддя прийшов до переконання про відсутність достатніх правових підстав для застосування арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливого подальшого відчуження вказаного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб.

Враховуючи викладене, зокрема обставини того, що ухвала слідчого судді про скасування арешту майна окремому оскарженню не підлягає, беручи до уваги показання ОСОБА_4 , які були останнім надані в якості свідка в рамках даного кримінального провадження, які не узгоджуються з матеріалами дійсного кримінального провадження, наявна необхідність у повторному зверненні до слідчого судді з даним клопотанням про арешт майна.

За таких обставин та враховуючи наведені вище фактичні обставини даного кримінального провадження, згідно яких досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020 здійснюється за фактом можливого незаконного заволодіння, шляхом зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_8 , за які в подальшому фактично було набуто право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0573, викладене у своїй сукупності свідчить про відповідність такого житлового будинку критеріям речових доказів, оскільки останній міг бути набутий кримінально протиправним шляхом, а саме в результаті ймовірного вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, що свідчить про наявність необхідності у зверненні з даним клопотанням про арешт майна.

Відтак, правовою підставою для накладення в рамках даного кримінального провадження арешту майна є наявність сукупності підстав вважати, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів, в свою чергу в необхідність арешту майна покладається запобігання можливого подальшого відчуження вказаного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб.

На підставі наведеного слідчий просить задовольнити клопотання.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити з мотивів, наведених у клопотанні.

У судовому засідання адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_9 заперечував проти клопотання слідчого, надав заперечення проти клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтовуючи тим, що у даному кримінальному провадженні вже неодноразово вирішувалось питання щодо арешту майна вказаного у клопотанні, зокрема ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2021 арешт накладений, а ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2021 року скасовано.

Між тим при наданні слідчим ОСОБА_6 клопотання повторно, на його обґрунтування додано лише протокол допиту ОСОБА_4 , тобто підстав на обґрунтування клопотання не викладено.

Заявник вважає, що відсутні правові підстави для арешту майна, клопотання слідчого ОСОБА_6 не обґрунтовано. В обґрунтування клопотання слідчим не було надано жодного доказу на легальне (законне) існування в ОСОБА_8 значних грошових коштів, їх легальне (законне) походження.

Крім того, звертає увагу слідчого судді, з відповідним клопотання про застосування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий звертається після тривалого часу з моменту неправомірних дій та внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_8 .

Зазначає, що слідчий не довів необхідність арешту майна, визначеного у клопотанні та в порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, слідчим не доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а доводи слідчого про існування ризиків щодо можливості відчуження вказаного майна містять припущення та не підтверджені відповідними доказами.

Особа, стосовно майна якої подано клопотання ОСОБА_4 підтримав адвоката ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Із матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні №0001113 від 27.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно з п.п. 1,4 ч.2 ст.167 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли його сліди; що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення,відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПКП України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В частині правової підстави щодо накладення арешту на майно слід зазначити:

Слідчий суддя розглядає клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі довідки № від 24.03.2021 року право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 249,1 кв.м., житлова площа 60,9 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_9 .

Власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0573, на якій розташований вищевказаний об`єкт також є ОСОБА_9 .

Відповідно до Постанови слідчого про Приєднання до справи речових доказів від 02.04.2021 року до кримінального провадження №0001113 від 27.06.2020 року було долучено в якості речового доказу: об`єкт житлової нерухомості загальною площею 249,1 кв.м., житлова площа 60,9. кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 (складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок «А,Б»; господарський блок «В,Г»; альтанка «Д,Є»; навіс «Ж»).

Протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 23.09.2020 зазначено, що приблизно у 2009-2010 році йому було запропоновано громадянином ОСОБА_8 очолити будівництво двох дачних будинків, лазні та підвалу за адресою: АДРЕСА_1 . Так, з приводу обставин надходження коштів, які мали піти на зведення даних об`єктів та виплату заробітної плати будівельникам свідок повідомив, що грошові кошти надавав ОСОБА_8 , в тому числі іноді особисто йому, а він, в свою чергу вів відповідний розрахунок. За весь період його присутності на будівництві з 2009 року по 2010 рік два дерев`яні будинку, баня, дві альтанки та паркан були збудовані на 100%, усі роботи були завершені та будинок був готовий для заселення. Від громадянина ОСОБА_4 він жодних грошових коштів на будування не отримував.

Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 23.09.2020 вбачається, що у 2009 році його знайомий з яким він колись служив ОСОБА_8 повідомив, що разом зі своїм кумом ОСОБА_4 вони шукають ділянку не далеко від с. Миколаївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Знайшовши її, ОСОБА_8 запропонував йому прибути за адресою: АДРЕСА_1 , для надання консультацій та допомоги у будівництві дачних будинків. Прибувши на місце там вже знаходилась бригада будівельників, інструменти, будівельне обладнання та малогабаритна будівельна техніка, яка була задіяна та профінансована ОСОБА_8 . Наскільки йому відомо, фінансував будівництво дачних ділянок ОСОБА_8 , жодних коштів від нього особисто він не отримував та допомагав суто з дружніх стосунків.

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 11.02.2021, приблизно у 2011 році йому стало відомо, що на дачній ділянці в с. Миколаївка мається вакантне місце озеленювача, а тому, оскільки на той час він не мав місця роботи, останній пішов до даної дачної ділянки на переговори з господарем. По приїзду до даної ділянки до нього вийшов ОСОБА_16 й пояснив йому, що на даній дачній ділянці мається два господаря, а саме ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , який на той момент був відсутній. На той момент вже стояли на ділянці дві майже збудовані споруди, й зі слів ОСОБА_18 він дізнався, що між останнім та ОСОБА_8 існував усний договір про те, що ОСОБА_19 за свої кошти придбає земельну ділянку та її оформить, а ОСОБА_8 за свої кошти повинен буде збудувати чотири будинки, два з яких, при завершенні будівництва, повинні були викупити друзі ОСОБА_8 з м. Києва. Крім того, свідок зазначив, що заробітну плату в період з 2011 року до 2014 року він отримував від ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , при цьому приблизно з 2014 року ОСОБА_21 сказав, що не може давати гроші на заробітну плату та з 2014 року до моменту надання показів він отримував її від ОСОБА_23 .

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, зазначається, що правовою підставою для накладення в рамках даного кримінального провадження арешту майна є наявність сукупності підстав вважати, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є речовим доказом в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя вважає, що існують достатні правові підстави для застосування арешту майна з метою збереження речових доказів та запобігання можливого подальшого відчуження вказаного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб.

Арешт вищезазначеного майна не встановлюється з метою спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, отже п.п. 2,3,3-1,4 ч.2 ст. 173 КПК України, не потребують доведення.

Щодо твердження адвоката ОСОБА_5 , що закінчилися строки притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, то наведене є ствердженням чи запереченням під ставності заявленого клопотання про арешт майна, а може слугувати самодостатньою підставою для звернення підозрюваного чи його захисника до прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадження для прийняття відповідного рішення у порядку ст. 284 КПК України.

В частині розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя зазначає:

Слідчий суддя при розгляді клопотання про накладення арешту на майно враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

З огляду на встановлену практику, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність розумності та співрозмірності обмеження права власності на вищезазначене майно в частині заборони його відчуження.

Щодо наслідків арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб слідчий суддя зазначає:

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним (ч.3 ст.41 Конституції України).

З аналізу ч.1 ст.41 Конституції України право власності включає в себе право на володіння, користування та розпорядження майном. Слідчий у своєму клопотанні просить суд заборонити розпорядження майном, щодо якого розглядається дане провадження.

Частиною 11 ст. 170 КПК України передбачається, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання, про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Окрім того, ч. 4 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором не доведена необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони користування та розпорядження вищевказаним майном.

Відтак, слідчий суддя розглянувши клопотання, дійшов висновку, що з метою збереження майна або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, зважаючи на те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, необхідне накладення арешту на вказані вище об`єкти нерухомості, які були придбані за кошти, отримані в результаті вчинення кримінальних правопорушень, в частині заборони відчуження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження майна, а саме: об`єкта житлової нерухомості загальною площею 249.1 кв.м. (житлова площа 60.9 кв.м.), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок «А,Б»; господарський блок «В,Г»; альтанка «Д,Є»; навіс «Ж»), що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 .

В решті клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлений та оголошений 04.06.2021.