Провадження № 1-кп/161/282/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 18 лютого 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000860 від 21.10.2020, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, розлучений, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей 2003, 2009, 2011 років народження, не працює, несудимий,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В
ОСОБА_3 , 21.10.2020 близько 03год. 50хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою незаконного проникнення до житла, не маючи дозволу власника квартири, законного володільця ОСОБА_5 та за відсутності інших визначених законом підстав, шляхом пошкодження скляної секції вікна балкону та віджиму віконних ґрат, протиправно проник у балкон квартири АДРЕСА_2 , у якій на правах оренди проживає ОСОБА_5 , чим порушив конституційне право останньої на недоторканість житла.
ОСОБА_3 інкримінується незаконне проникнення до житла, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.162 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно 21 жовтня 2020 року незаконно проник до квартири АДРЕСА_2 . У вчиненому щиро розкаявся. Цивільний позов визнав повністю, просив суд його суворо не карати та не обмежувати волі.
Потерпіла ОСОБА_5 , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні, підтвердила факт незаконного проникнення ОСОБА_3 до житла, цивільний позов підтримала повністю, наполягала на суворому покаранні.
Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини та розмір цивільного позову в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному проникнення до житла, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі, однак в мінімальній межі.
Підстав для призначення покарання у виді штрафу чи виправних робіт суд не вбачає, оскільки обвинувачений не працює та не має постійного джерела прибутку.
З огляду на конкретні обставини справи, враховуючи особу обвинуваченого, наявність на утриманні чотирьох дітей, суд звільняє ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановлює при цьому мінімальний іспитовий строк, та покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілій ОСОБА_5 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_3 , останній збитки не відшкодував та повністю визнав такий позов, враховуючи встановлений в судовому засіданні факт вчинення кримінального проступку, цивільний позов про стягнення майнової шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
Речові докази: оптичний носій формату DVD-R, залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий