Дата документу 25.03.2021 Справа № 331/4930/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/583/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/4930/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09 вересня 2019 року приблизно о 04 годині 30 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, не офіційно надаючи послуги з перевезення пасажирів, знаходячись у салоні транспортного засобу «Wolkswagen Passat» номерний знак « НОМЕР_1 » біля будинку № 42 по вул.Шевченка в м.Запоріжжя, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу із дорожньої сумку, яка знаходилася на задньому сидінні автомобіля, таємно викрав належне ОСОБА_7 майно, після чого, утримуючи при собі викрадене, вийшов із салону транспортного засобу та направився до зеленої зони біля будинку АДРЕСА_2 , де на власний розсуд розпорядився викраденим, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2707 грн.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід, цивільний позов, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати та кримінальне провадження щодо нього закрити через невстановлення достатніх доказів для доведеності його винуватості в суді та вичерпання можливості їх отримання. Свої вимоги мотивував тим, що крадіжку майна потерпілої він не вчиняв. Протокол огляду місця події від 09.09.2019 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки зазначеною слідчою дією слідчим фактично було проведено одночасно його допит, слідчий експеримент та особистий обшук, в ході якого у нього з кишені було вилучено грошові кошти. Його затримання в порядку ст.208 КПК не проводилося, відповідний протокол не складався, процесуальні права не роз`яснювалися, а отже фактичний обшук був проведений з грубим порушенням вимог КПК. З цих же підстав підлягає виключенню з числа доказів висновок експерта №10-649 від 07.10.2019 року, оскільки предметом експертного дослідження були предмети, вилучені під час проведення огляду місця події, протокол якого є недопустимим доказом.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; потерпілу, її представника, прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які повідомили суду про відомі їм обставини події злочину.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема:

протоколом огляду місця події від 09.09.2019 року, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості біля будинку АДРЕСА_2 . Під час даного огляду ОСОБА_10 зазначив, що він приїхав за цією адресою на виклик як таксист, під час завантаження особистих речей, які належали пасажирам, в салон машини випав жіночий клатч, в якому лежали мобільні телефони, та який він вирішив викрасти. Після цього ОСОБА_10 показав місця, куди він викинув викрадені речі. Під час огляду місця був виявлений та вилучений рожевий клатч, в якому знаходилися окуляри та футляр до них. На відстані 15 метрів від цього місця, за вказівкою ОСОБА_10 , були виявлені та вилучені: мобільний телефон «Nokia» моделі х2-00 мобільний телефон «Nokia» моделі 12-80, мобільний телефон «Nokia» моделі 7230, мобільний телефон «Meizu» моделі m5s, а також у ОСОБА_10 були вилучені грошові кошти;

протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.09.2019 року та від 19.09.2019 року, відповідно до яких потерпіла і свідки у провадженні впізнали на пред`явлених їм фотознімках чоловіка, який 09.09.2019 року викрав майно потерпілої;

висновком судової товарознавчої експертизи №10-649 від 07.10.2019 року, яким було визначено вартість належних ОСОБА_7 мобільних телефонів.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченими кримінально-караного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, що вилучені у нього під час огляду місця події грошові кошти не належали потерпілій. Мобільні телефони, які було віднайдено під час огляду місця події, у нього також не вилучались, а були знайдені в кущах неподалік від домоволодіння потерпілої. Відтак апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність визнання грошових коштів потерпілої і її мобільних телефонів недопустимими доказами через їх незаконне вилучення під час обшуку обвинуваченого. Апеляційний суд при цьому виходить з того, що ні особистого ні поверхового обшуку обвинуваченого, під час якого нібито було вилучено речові докази у справі, не відбувалось.

Крім того, в оскаржуваному вироку суд не посилався в обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 на вилучені під час огляду місця події грошові кошти як на речовий доказ, а тому вимога апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність визнання зазначених мобільних телефонів та грошових коштів недопустимими доказами у справі є безпідставною.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом через нібито проведення під час такого огляду і його допиту, і слідчого експерименту, і особистого огляду є виключно баченням ситуації і її оцінкою стороною захисту і не узгоджується з матеріалами кримінального провадження і фактичними обставинами справи.

Огляд місця події було проведено у суворій відповідності до вимог ст.237 КПК. Хід та результати проведення цієї процесуальної дії було зафіксовано в протоколі, який оформлено відповідно до вимог ст.104 КПК. Під час такого огляду обвинувачений ОСОБА_10 добровільно надав свої пояснення, що не може бути розцінено як допит чи то проведення слідчого експерименту.

З цих же підстав колегія суддів не може визнати законною вимогу обвинуваченого про визнання недопустимим доказом висновку судової товарознавчої експертизи №10-649, яку також було призначено і проведено у відповідності до вимог процесуального закону.

Крім того, в судовому засіданні під час оголошення судом письмових доказів, в тому числі і протоколу огляду місця події від 09.09.2019 року, обвинувачений ОСОБА_10 не заявляв жодного клопотання, заяви чи зауваження щодо його неналежності чи недопустимості.

Відтак, докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_10 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Переконливих доводів, які би свідчили про протилежне та про істотне порушення судом приписів ст.94 КПК, обвинувачений не навів.

Отже при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді також не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4