Дата документу 23.02.2021 Справа № 311/1651/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/1651/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/635/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11 січня 2007 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;

28 жовтня 2008 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.187, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі. 04 березня 2013 року звільнений з Біленківської ВК №77 за відбуттям строку покарання;

09 жовтня 2014 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

у кримінальному провадженні №311/1651/20 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області,

захисника - адвоката ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Захисник - адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19 березня 2021 року включно; у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово з покладенням певних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ані стороною обвинувачення в судовому засіданні, ані в оскаржуваній ухвалі не наведено жодних доказів про наявність ризиків і про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Також апелянт зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 сприяє слідству, ухилятися, переховуватися від суду не бажає, закордонного паспорта не має, порушувати умови домашнього арешту намірів не має.

19 січня 2021 року допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 зазначав, що він не впізнає присутнього в залі суду ОСОБА_6 , як особу, яка 21 лютого 2020 року здійснювала на нього напад.

Цілодобовий домашній арешт, на думку сторони захисту, унеможливить спроби з боку ОСОБА_6 впливати на свідків, експертів, перешкоджати встановленню істини по справі, виключає можливість знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення у справі. Носіння електронного засобу контролю буде запобігати ризику переховування від суду. Постійний контроль з боку працівників НПУ за виконанням домашнього арешту, які будуть забезпечувати відповідний обов`язок ОСОБА_6 , є достатнім, щоб запобігти вчиненню нових злочинів з боку обвинуваченого.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Василівського районного суду Запорізької області знаходиться об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 21 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , обвинувачених за ч.3 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_8 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з посиланням на те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 29 січня 2021 року. Обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який віднесено до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 не має стійких соціальних відносин і зв`язків, які б могли з позитивної сторони охарактеризувати останнього, офіційно та неофіційно не працевлаштований та живе за рахунок тимчасових підробітків. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачає. Судовий розгляд триває.
Потерпілий та його представник ОСОБА_11 просили вирішити клопотання прокурора на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 проти клопотання прокурора заперечують, посилаючись на те, що вина ОСОБА_6 не доведена. Захисник зазначає, що жодних підстав для задоволення клопотання немає, прокурором не доведені ризики та не надані до клопотання докази, передбачені ст. 177 КПК України, на які він посилається у своєму клопотанні. Просили суд змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник - адвокат ОСОБА_12 підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника -адвоката ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думки прокурора, іншого обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_12 , потерпілого та його представника, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який є особливо тяжким.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
При цьому суд врахував: характер висунутого обвинувачення; тяжкість покарання, яке є безальтернативним - у виді позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим; те, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, в т.ч. аналогічних, не працює, міцних соціальних зв`язків не має.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасними та мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку. Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься.
Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах попереднього ув`язнення, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 19 березня 2021 року включно; у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово постановлено відмовити, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4