Справа № 571/1737/18 Провадження №11-кп/802/357/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
представника потерпілої
ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його адвоката ОСОБА_9 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 11 січня 2021 року
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олевськ Житомирської області, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, останній раз 20 березня 2015 року Костопільським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого за відбуттям строку покарання 1 червня 2018 року визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, з призначенням покарання:
за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років.
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_8 визначено остаточне покарання призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим - у виді позбавлення волі на строк вісім років.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 11 січня 2021 року.
Вироком продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів з утриманням в Рівненському слідчому ізоляторі з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави розмірі двохсот п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 567500 (п`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот) гривень.
Зараховано ОСОБА_8 в строк призначеного покарання термін з часу затримання та тримання під вартою з 26 серпня 2018 року до 10 січня 2021 року.
Вироком вирішено питання про долю речових доказів - футболку та штани чорного кольору, пластикову пляшку, дактилокарту, сліди рук, дві чоловічі спортивні кофти, зрізи нігтів та частину жіночого нігтя, футболку червоного кольору, які слід знищити.
Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 засуджений за вчинення незакінченого замаху на зґвалтування, тобто статевих зносин із застосуванням фізичного насильства щодо неповнолітньої, кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України; таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, тобто кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України та повторного, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої відкритого викрадення чужого майна (грабежу), кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, при таких обставинах.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 23 серпня 2018 року біля 13 години на території, прилеглій до залізничної колії, неподалік нижнього складу ДП «Рокитнівський лісгосп» на вул. Шевченка в смт. Рокитне Рівненської області з метою зґвалтування ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час проходила ґрунтовою дорогою, передбачаючи її неповнолітній вік, застосував до неї фізичне насильство, яке виразилося в обливанні обличчя нафтопродуктами, триманням за шию руками та штовханні на землю, після того як потерпіла опинилась на землі, ОСОБА_8 намагався вступити з нею в статеві зносини, проте довести свій злочинний намір до кінця не зміг вчинити з причин, що не залежали від його волі, так як ОСОБА_12 чинила опір, нанесла йому удари руками в обличчя, спричинивши болісні відчуття, вирвалася від нього та втекла з місця події.
При цьому ОСОБА_8 23 серпня 2018 року біля 13 години на території, прилеглій до залізничної колії, неподалік нижнього складу ДП «Рокитнівський лісгосп» на вул. Шевченка в смт. Рокитне Рівненської області, умисно з корисливих мотивів повторно таємно викрав із залишеної дорожньої валізи ОСОБА_12 гаманець, у якому знаходились грошові кошти у сумі 357 гривень та золоті вироби - ланцюжок, кулон, каблучка загальною вагою 7 грамів по ціні 1500 гривень за 1 грам, чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 10857 грн., викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 25 серпня 2018 року біля 3 години ОСОБА_8 на вулиці Львівській в смт. Рокитне Рівненської області, умисно з корисливих мотивів повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, шляхом нанесення ударів руками по тілу неповнолітньої ОСОБА_10 , відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілої марки "Samsung" IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з абонентським номером оператора мобільного зв`язку "Водафон" НОМЕР_3 вартістю 9000 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_13 вважає вирок суду необґрунтованим, а його причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень недоведеною. Так, за епізодами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 185 КК України вважає судом невірно оцінені показання свідків, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та безпідставно прийнято до уваги показання ОСОБА_16 , яка підтвердила, що є недалекою сусідкою бабусі потерпілої ОСОБА_12 безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про дослідження протоколів допиту ОСОБА_12 , відтворення звукозапису її показань, які та надала в судовому засіданні в попередньому складі суду. Показання цієї потерпілої, на його думку, не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження в частина наявності на його руках крові, подряпин, та тілесних ушкоджень.
Щодо епізоду відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 , то вважає що ця потерпіла оговорює його. Стверджує вона надала неправдиві показання щодо його впізнання. Порушенням свого права на захист обвинувачений вважає відмову місцевим судом в задоволенні клопотань його захисника про надання судового доручення на проведення процесуальних дій - витребування з відділу поліції інформації про те чи було 25 серпня 2018 року близько 03:00 год. ночі звернення від матері ОСОБА_10 , якщо так, хто з співробітників поліції його прийняв та хто виїжджав на відповідний виклик; щодо визначення місцезнаходження викраденого в цієї потерпілої мобільного телефону.
Оскільки не вчиняв цього злочину, то висунуте йому обвинувачення вважає повністю необґрунтованим.
Просить звернути увагу апеляційного суду на безпідставну відмову в задоволенні відводу, заявленого захистом складу Сарненського районного суду Рівненської області.
В апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати його за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за недоведеністю, за ч.2 ст. 185 КК України призначити менш суворе покарання.
Адвокат обвинуваченого ОСОБА_17 - ОСОБА_9 вважає вирок місцевого суду незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Посилається на відсутність доказів винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованих тому злочинів, адже жодна обставина беззаперечно не вказує на ОСОБА_17 як на особу, яка вчинила відкрите викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 . Протоколи впізнання, якими суд обґрунтував винуватість його підзахисного просить вважати недопустимими доказами, адже сама потерпіла під час давання показань підтвердила, прибувши з батьком вперше до Рокитківського ВП 26 серпня 2018 року, вона вже знала - підозрюваного у нападі на неї затримали, і вона його мала змогу бачити ще до проведення слідчої дії - впізнання.
Істотним вважає відмову суду в задоволенні клопотань захисту щодо розшуку викраденого в ОСОБА_10 мобільного телефону та інших заявлених ним в судовому засіданні клопотань.
Звертає увагу, що показання свідків захисту, допитаних місцевим судом ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , якими підтверджується алібі обвинуваченого за даним кримінальним правопорушенням, зовсім не викладені в оскарженому вироку, та їм не надано належної оцінки.
Щодо стосується засудження ОСОБА_17 за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 185 КК України, то висновки, викладені у вироку і в цій частині необґрунтовані.
Так, кваліфікація злочинних дій ОСОБА_17 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України як незакінчений замах на зґвалтування потерпілої є невірною, адже зовнішність потерпілої ОСОБА_12 на час вчинення злочину, не свідчила про її неповноліття, оскільки зовні вона складала враження гарно сформованої молодої повнолітньої дівчини, а сам обвинувачений стверджував, що оцінював її вік на років 18-20.
Крім того органом досудового розслідування не доведеного умислу на вчинення ОСОБА_8 щодо потерпілої ОСОБА_12 зґвалтування, адже його дії носили чисто корисливий мотив - заволодіння її майном.
Просить врахувати, що будь-яких властивих такій категорії злочинів проти статевої безпеки особи активних умисних дій ОСОБА_8 щодо цієї потерпілої не вчиняв, і з показань самої потерпілої це не вбачається. Та обставина, про яку стверджує потерпіла, що він збив її з ніг, ліг на неї зверху, намагався зняти з неї штани не свідчить про його намір вчинити зґвалтування, посилається, що можливо обвинувачений хотів лише заволодіти цим предметом одягу її штанами з корисливих посягань. І ці обставини не обґрунтовані у вироку.
Не погоджується захисник і щодо предмету вчиненого за ч.2 ст. 185 КК України злочину, оскільки вважає надуманою заяву ОСОБА_12 про викрадення в неї, окрім грошових коштів, золотих речей - ланцюжка, підвіски, каблучки загальною масою близько 7 грам, яка спростовується показаннями свідка ОСОБА_21 , котрий в судовому засіданні показав, що потерпіла виявила зникнення з валізи грошей в сумі близько 300 грн., думала також пропав ланцюжок, однак потім побачила, що він на місці.
Захисник у скарзі також наводить доводи про невірну оцінку показанням свідків, потерпілих, допитаних в судовому засіданні, а їх пояснення викладені вибірково і неточно, що на думку адвоката є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за незаконне заволодіння ним грошових коштів потерпілої ОСОБА_12 , що доводиться матеріалами кримінального провадження, та призначити йому покарання у межах санкції даної норми. Кримінальне провадження за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 186 КК України закрити за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу цих кримінальних правопорушень.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи скарги, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційні скарги, просили скасувати вирок суду, думку прокурорів, які апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника заперечили, просили залишити в силі вирок суду, заперечення представника потерпілої щодо задоволення апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Так, відповідно до положень статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.
Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, за які його засуджено, з якими погоджується апеляційний суд.
Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено винним себе визнав частково, а саме пояснював про свою причетність до вчинення заволодіння майном гаманцем з грошовими коштами потерпілої ОСОБА_12 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Проте, незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.
Так, потерпіла ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , беззаперечно вказала на ОСОБА_23 як на особу, котра вчинила на неї напад, спрямований на зґвалтування, з застосуванням фізичного насильства, яке не було доведено до кінця з причин її опору, а також таємно заволоділа її матеріальними цінностями гаманцем з грошовими коштами, золотими прикрасами, та детально пояснила обставини нападу.
Показання потерпілої судом обґрунтовано покладено в основу обвинувачення ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 185 КК України, так які вони об`єктивно узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , про допомогу у яких просила ОСОБА_22 безпосередньо відразу після того як тікала від нападника, кожен зокрема, показали в судовому засіданні, що дійсно 23 серпня 2018 року близько 12 години до їх робочого місця з проханням дати води прибігла незнайома дівчина, яка повідомила про напад на неї з застосуванням фізичного насильства з метою зґвалтування незнайомим чоловіком, від якого вона змогла втекти, застосувавши опір. Пояснювала, що нападник заливав їй у ротову порожнину дизельне паливо щоб вона не кричала і не кликала на допомогу. Її зовнішній стан вказував на вчинення щодо неї злочину, адже вона плакала, була налякана, розгублена, від неї було чути явно виражений запах нафтопродуктів. На місці, яке вказала потерпіла ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 знайшли її валізу, звідки ОСОБА_22 виявила зникнення своїх речей. Неподалік від валізи на місці вчинення злочину знаходилась пляшка з речовиною, схожою на дизельне паливо, чоловічий одяг.
Протоколом огляду місця від 23.08.2018 зафіксовано місце вчинення щодо ОСОБА_22 кримінальних правопорушень, на місці, що вказала потерпіла було виявлено зім`яту траву, на якій знаходилась частина її зламаного нігтя, поруч виявлено дві чоловічі спортивні кофти, джинси, ремінь, пляшку з вмістом речовини, яка згідно висновку експерта №2.1-969/18 від 22.10.2018 має вуглеводний склад, подібний до світлих нафтопродуктів, ці речі вилучені.
Разом з тим, матеріалами кримінального провадження підтверджено звернення ОСОБА_22 до Рокитнівської центральної районної лікарні 23 серпня 2018 року о 18:00 год., де її оглянуто, виявлено рани, гематоми, забої та призначено амбулаторне лікування.
Під час слідчого експерименту від 24 жовтня 2018 року, зафіксованого відповідним протоколом та відеозаписом на оптичному диску, потерпіла ОСОБА_22 вказала де і при яких обставинах вона побачила обвинуваченого, детально вказала і описала обставини нападу останнім на неї, механізм застосування фізичного та психологічного насильства, заливання їй в ротову порожнину речовини схожої на дизельне паливо з метою подолання її опору та можливості кричати і кликати на допомогу, намагання ОСОБА_8 зняти з неї одяг штани з метою вступу з нею у статеві зносини, а також пояснила деталі чинення нею опору, при яких вона своє рукою нанесла йому удар в ділянку очей, викликавши таким чином сильні больові відчуття від удару в око нарощеними нігтями, свою та його поведінку до, під час, та після вчинення злочинів, зникнення з валізи гаманця з грошима та матеріальними цінностями.
Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 серпня 2018 року потерпіла ОСОБА_22 впізнала особу під №2, на якій зображений ОСОБА_8 за сукупністю зовнішніх рис обличчя, а саме форми носа, очей, обличчя, зачіски як особу, яка вчинила щодо неї незакінчений замах на зґвалтування та крадіжку її майна.
Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 185 КК України, а тому в суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні даних інкримінованих кримінальних правопорушень, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.
Не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження за наслідками апеляційного розгляду викладені в апеляційних скаргах доводи обвинуваченого і його захисника щодо невірної оцінки показань свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та про їх суперечність з показаннями потерпілої. Показаннями цих свідків в сукупності з послідовними, точними, вичерпними показаннями потерпілої, які вірно оцінені місцевим судом, поза розумним сумнівом встановлюється, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились у тому, що він раптово та несподівано для потерпілої, підійшов до неї та із значною силою завдав удару, від якого та впала, продовжував застосування до неї ударів, здушування, повалив на землю, висловлював словесні погрози, позбавляв можливості кричати шляхом заливання в ротову порожнину речовини із запахом нафтопродуктів, намагався зняти з неї одяг були спрямовані саме на її зґвалтування. Однак даний намір ним не був доведений до кінця з причин що не залежали від його волі, так як потерпіла почала чинити активний опір, втекла він нього, вчинив незакінчений замах на зґвалтування неповнолітньої.
Доводи скарги захисника про неправильне встановлення судом спрямованості умислу ОСОБА_8 , що призвело до помилкової кваліфікації його діянь за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються ними.
Замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях стоїть і судова практика.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.
Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою вчинення злочину і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Як показала потерпіла, вона пропонувала нападникові гроші та цінні речі, аби він її відпустив, на що той продовжував її тримати, придушував вагою власного тіла, оскільки знаходився лежачи на ній зверху, позбавивши можливості чинити опір, далі намагався зняти її одяг - штани, висловлював погрози, з яких вона усвідомлювала, що обвинувачений має намір вступити з нею в статеві зносини. Зазначені обставини дають підстави вважати про посягання ОСОБА_8 саме на статеву свободу неповнолітньої ОСОБА_22 . Корисливий мотив у обвинуваченого, як встановлено матеріалами провадження, виник пізніше, коли потерпіла зуміла втекти від нього і залишила на місці вчинення злочину свою валізу, з якої, власне, і зникли гроші та золоті вироби.
Суд першої інстанції при оцінці діянь ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України правильно врахував зміст вчинених ним дії, які не були доведені ним до кінця з тих причин, що потерпіла в якийсь момент почала чинити опір, нанісши спочатку сильний больовий удар пальцями в очі нападника, продовжувала наносити йому удари в різні частини тіла, і внаслідок цього змогла втекти.
Разом із цим, посилання захисника, що обвинувачений за вказаних обставин мав можливість довести свій умисел до кінця, але не довів його, не утворює добровільної відмови від злочину, оскільки саме активний опір потерпілої зупинив його злочинні дії. Таким чином, зазначене вище спростовує доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 добровільно відмовився від вчинення зґвалтування неповнолітньої.
При цьому посилання захисника про те, що на тілі ОСОБА_8 не виявлено жодного тілесного ушкодження не може свідчити про недостовірність показань потерпілої, зважаючи на певний проміжок часу між датою вчинення щодо неї злочинів та оглядом обвинуваченого після його затримання, протягом якого тілесні ушкодження на тілі обвинуваченого могли зажити.
Не заслуговують на увагу доводи захисника обвинуваченого щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України з мотивів, що зовнішній вигляд потерпілої, станом на момент вчинення кримінальних правопорушень, не давав обвинуваченому підстав сумніватись у досягненні нею повноліття, та він міг сумлінно помилятись щодо її фактичного віку. Колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи надуманими, оскільки з аналізу переглянутого відеозапису проведення слідчого експерименту, проведеного 24 жовтня 2018 року за участю ОСОБА_22 вбачається, що вигляд потерпілої, її зовнішні фізичні дані, тембр голосу, поведінка повною мірою свідчать про її неповнолітній вік. Хоча обвинувачений і не знав її фактичного віку, однак за зовнішнім виглядом потерпілої він повинен був і міг передбачати, що здійснює намагання вступу в статеві зносини з неповнолітньою. З цих підстав колегія суддів не бере до уваги посилання захисника, що обвинувачений оцінював вік дівчини, на яку напав у 18-20 років.
Апеляційний суд вважає недостатніми викладені в апеляційній скарзі посилання захисника щодо безпідставної відмови в задоволенні клопотань сторони захисту про дослідження у судовому засіданні змісту усіх протоколів допитів потерпілої ОСОБА_12 з тих підстав, що в силу ст. 94, 95 КПК України суд може оцінювати та оперувати доказами - показаннями, які він безпосередньо сприйняв під час допиту особи в судовому засіданні, або отримані в порядку ст. 225 цього Кодексу, а тому суд не вбачає необхідності проведення такого роду процесуальних дій.
Та обставина, що на вилученій з місця вчинення злочинів пляшці з рідиною з вмістом світлих нафтопродуктів виявлені сліди пальців рук, не придатні, згідно висновку експерта №1.3-333/18 від 16.10.2018, для ідентифікації, а також на вилучених у потерпілої зрізах нігтів, згідно висновку експерта 360 від 22.10.2018, відсутні епітеліальні тканини і кров, які належали б обвинуваченому жодною мірою не спростовують причетність ОСОБА_8 до скоєння інкримінованих йому злочинів, оскільки іншими дослідженими та належно оціненими фактичними даними беззаперечно доводиться його винуватість у вчиненому.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 викрадав з валізи ОСОБА_12 лише грошові кошти, посилаючись на недоведення потерпілою обсягу викрадених в неї гаманця з грошовими коштами в сумі 357 гривень, золотих виробів ланцюжка, кулону, каблучки, загальною вагою близько 7 грамів на увагу суду не заслуговують, оскільки у своїх показаннях потерпіла чітко зазначала про викрадення саме цих речей. Та обставина, що заява про викрадення її майна гаманця з грошима, трьох золотих виробів була подана 27 серпня 2018 року жодним чином не впливає на висновки суду в цій частині, оскільки як показала потерпіла в судовому засіданні їй не відомо чому працівники поліції прийняли таку її заяву саме 27 серпня 2018 року, в той час коли вона заявляла про зникнення цих речей у день їх викрадення, одразу після вчинення злочинів.
Між тим, обґрунтовуючи свої висновки суд підставно послався на показання свідка ОСОБА_24 , продавця ювелірного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка підтвердила, що 23 серпня 2019 року близько 15 години заходив незнайомий їй чоловік, якого вона впізнала пізніше по фото, що пред`явили працівники поліції, котрі розшукували ОСОБА_8 , який хотів здати (продати) золото.
Посилання захисника щодо необхідності проведення експертизи для визначення вартості викрадених золотих прикрас потерпілої ОСОБА_22 є необґрунтованими, такими, що побудовані на власних припущеннях, та не узгоджуються з правовим висновком, викладеним у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 420/1667/18 провадження № 51-10433 кмо 18 від 25 листопада 2019 року, згідно якого обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.

Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

За таких підстав, визначена вартість викраденого золота за роздрібними цінами, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, підтвердженими відповідною довідкою відповідає вимогам ст. 91, 242 КПК України.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_9 з приводу непричетності ОСОБА_8 до відкритого викрадення майна ОСОБА_10 , вчиненого повторно, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, то суд їх вважає неспроможними, оскільки матеріалами кримінального провадження показаннями самої неповнолітньої потерпілої, її законного представника, свідків, письмовими документами протоколами огляду місця події від 26 серпня 2018 року, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 серпня 2018 року, висновком судово-медичної експертизи №222/18 від 10.10.2018, довідкою Рокитнівської ЦРЛ, та іншими доказами, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою засвідчують наявність критерію «достатності» досліджених доказів та переконують апеляційний суд в обґрунтованості висновку місцевого суду щодо доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доводиться протилежне.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила обставини вчиненого щодо неї нападу ОСОБА_8 , котрий застосовуючи фізичне насильство та погрози, відкрито заволодів її мобільним телефоном, який вона взяла в руки щоб подзвонити мамі, та після того як у сторону місця вчинення кримінального правопорушення їхав автомобіль, обвинувачений відразу почав тікати, а вона в цей час мала можливість бачити його обличчя.

Її показання узгоджуються з показаннями законного представника ОСОБА_25 , яка підтвердила, що вночі близько 03 год. 25 серпня 2018 року ОСОБА_10 прийшла додому, плакала, пояснювала, що на неї напав невідомий чоловік, який побив її, погрожував, та відібрав у неї мобільний телефон. Чоловік ОСОБА_26 приблизно через 15-20 хв. після цього пішов на вказане донькою місце, а повернувшись через деякий час вдруге пішов на те місце, оскільки помітив там підозрілу особу, за якою став стежити. Працівники поліції, які приїжджали на її виклик пояснень вночі не відбирали, заяву про вчинене кримінальне правопорушення не реєстрували.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні також підтвердив ці показання законного представника та пояснював, що коли перший раз прийшов на вказане донькою місце вчинення кримінального правопорушення, помітив незнайому людину, чия поведінка йому здалася дивною, після повернення до будинку вдруге пішов на те ж місце, де знову перебувала та сама особа, тому він зрозумів, що це може бути особа, яка напала на його доньку. Коли свідок почав його переслідувати, останній втік. За фотознімками впізнав ОСОБА_8 як особу, яку він бачив на місці вчинення злочину на відстані близько 2 метрів.
На переконання апеляційного суду у потерпілої ОСОБА_10 та її батька свідка ОСОБА_26 відсутні підстави оговорювати обвинуваченого, оскільки вони не були раніше знайомі, не вказує на подібні підстави і сам обвинувачений, показання потерпілої повністю спростовують доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв вказаного злочину.
При пред`явлені для впізнання 26 серпня 2018 року потерпіла ОСОБА_10 серед пред`явлених чотирьох фотознімків осіб впевнено вказала на ОСОБА_8 як на особу, яка вчинила щодо неї злочин при обставинах встановлених органом досудового розслідування. Впізнання відбулось за сукупністю рис обличчя (форма носа, очей).
Аналогічно її батько свідок ОСОБА_26 при пред`явленні для впізнання 26.08.2018 вказав на ОСОБА_8 , як особу, яку він бачив і переслідував за підозрою вчинення злочину щодо доньки.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала, що через вікно в приміщенні відділення поліції випадково мала змогу бачити ОСОБА_8 до початку слідчої дії пред`явлення до впізнання, однак пояснила, що ніхто навмисно не підказував на якій саме фотокартці зображений ОСОБА_8 , вона його впевнено впізнала самостійно, без чиєїсь сторонньої допомоги, оскільки при нападі мала можливість бачити риси його обличчя, так як на нього падало світло фар проїжджаючого автомобіля. За таких обставин надуманими вважає суд посилання захисника ОСОБА_9 про недопустимість доказу отриманого за результатом цієї слідчої дії протоколу пред`явлення до впізнання від 26.08.2018 за участю потерпілої.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого і його захисника про невірну оцінку судом показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , якими зі слів апелянтів підтверджується алібі обвинуваченого на момент вчинення грабежу близько 3 години 25 серпня 2018 року щодо потерпілої ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, оскільки жоден із зазначених свідків в судовому засіданні беззаперечно не підтвердив факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в с. Старики Рокитнівського району Рівненської області саме в ніч вчинення кримінального правопорушення, в переддень його, чи ранок наступного дня. Кожен зі свідків дійсно стверджували обставини при яких бачили ОСОБА_8 в серпні 2018 року, однак точної дати не назвали.

Посилання захисника про те, що суд не виклав показань допитаних свідків захисту ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 у своєму вироку апеляційний суд знаходить недостатніми, зважаючи на те, що дані отримані в результаті допиту вказаних осіб жодним чином не стосуються події вчиненого злочину. Крім того судом надана оцінка показанням цих свідків.

Відхилення колегією суддів місцевого суду заявленого захистом клопотання про дачу судового доручення слідчому на встановлення місцезнаходження мобільного телефону, викраденого в потерпілої ОСОБА_10 апеляційний суд не вбачає істотним порушенням норм КПК України, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, оскільки особою, яка його ініціювала не було доведено яким чином отримані в результаті цього доручення докази можуть мати значення в даному кримінальному провадженні, з врахуванням конструкції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, який належить до злочинів з матеріальним складом і вважається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Необґрунтованими вважає суд і посилання захисника про відмову в задоволенні клопотання щодо надання запитів з метою отримання інформації стосовно заявника, дати та часу надходження першого повідомлення про вчинений щодо ОСОБА_10 злочин, а також відомості чи виїжджали працівники поліції на виклик після повідомлення на місце вчинення злочину, адже показаннями законного представника ОСОБА_25 та свідка ОСОБА_26 беззаперечно встановлюються дані обставини.

Отже, апеляційні доводи про те, що обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються вищенаведеними доказами в їх сукупності, а тому є необґрунтованими та безпідставними.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, будь-яких очевидних невідповідностей або істотних суперечностей у показаннях потерпілих, свідків та досліджених письмових документах не встановлено. Обставини, на які посилається захисник на правильність прийнятого судом рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України не впливають.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на дотримання місцевим судом вимог ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого не знайшли свого підтвердження. Зміст оскаржуваного вироку вказує на його вмотивованість та обґрунтованість.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.65 КК України та виходячи з указаної мети й принципів справедливості покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, відсутність обставин. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що призначене покарання у вказаному розмірі з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів
Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування вироку, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 11 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді