У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000247 за апеляційною скаргою прокурора Вітовського відділу Миколаївського місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000247 від 06.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку Глави 30 КПК України.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000247 від 06.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджуючись із висновком суду, зазначає, що судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішенні. На думку апелянта, судом в порушення вимог ст.381 КПК України, після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку призначено підготовче судове засідання. Вказане порушення в подальшому стали підставою для прийняття судом неправомірної ухвали про повернення прокурору обвинувального акта.

Зазначає, що під час винесення ухвали про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, судом надано оцінку обставинам, що підлягають доказуванню під час підготовчого судового засідання.

Стверджує, що судом не враховано те, що факт ухилення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді займатись певною діяльністю, а саме керувати транспортним засобом, підтверджується складеними на місці правопорушення та не скасованими у законному порядку постановами, в яких зафіксовано число, місяць, рік, час керування автомобілем ОСОБА_6 .

Вказує, що є безпідставним посилання суду першої інстанції на той факт, що в тексті обвинувального акта відсутнє формулювання обвинувачення. Оскільки, при викладенні у обвинувальному акті фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 , кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, дотримано вимоги закону, вказані конкретні дії обвинуваченого в межах здобутих доказів, інші обставини вчинення зазначеного кримінального проступку в тому обсязі, в якому вони були встановлені під час досудового розслідування, вказана правова кваліфікація з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване конкретне обвинувачення. А наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що в свою дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

На розгляд Жовтневого районного суду Миколаївської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000247 від 06.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000247 від 06.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт суд першої інстанції зазначив, що у обвинувальному акті не зазначено час, місце та спосіб вчинення кримінального проступку, який ставиться у провину обвинуваченому, та відсутнє формулювання обвинувачення, тобто має місце неконкретність обвинувачення, а обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що призведе до порушення права на захист обвинуваченого. В зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

З вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що в обвинувальному акті мають бути викладені фактичні обставини злочину. Тобто, ті обставини, з яких вбачається, що відбулася подія злочину. Складовою події злочину є час, місце та спосіб вчинення злочину, які в свою чергу підлягає доказуванню.

Разом з тим, як вбачається з тексту обвинувального акта, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, вказаний обвинувальний акт не містить відомостей щодо часу, місця та способу вчинення злочину, оскільки у ньому лише зазначено, що обвинувачений притягувався до адміністративної відповідальності 12 жовтня 2019 року та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП; 01 листопада 2019 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП; 14 листопада 2019 року обвинуваченого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП; 07 січня 2020 року останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Однак, відсутні відомості коли, де і у який спосіб обвинуваченим було вчинено кримінальне правопорушення та яким чином це було встановлено.

Тобто, обвинувальний акт не містить однієї з його обов`язкових складових частин, визначеної п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки в обвинувальному акті не вказаний повний виклад фактичних обставин кримінального проступку, які стали відомі слідчому під час дізнання, на підставі яких встановлюється об`єктивна сторона та склад кримінального правопорушення, то обвинувальний акт не відповідає вимогам закону.

З урахуванням визначеного п.13 ч.1 ст. 3 КПК України терміну «обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом», у логічному зв`язку з положеннями п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, які визначають вимоги до вироку та вказують на поняття «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення», зміст формулювання обвинувачення має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення на підставі встановлених прокурором фактичних обставин злочину (кримінального правопорушення).

Зважаючи на наведене, є всі підстави стверджувати, що зміст висунутого ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним, без належного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто без зазначення часу, місця та способу вчинення кримінального проступку, що є недотриманням прокурором, при складанні обвинувального акта, вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України та істотно порушує право обвинуваченого на захист.

З огляду на зазначене є безпідставними доводи прокурора про відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Посилання прокурора, на те що судом в порушення вимог ст.381 КПК України, після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку призначено підготовче судове засідання, що в подальшому стало підставою для прийняття судом неправомірної ухвали про повернення прокурору обвинувального акта є неспроможними з огляду на наступне. Так, главою 30 КПК України визначено, що розгляд обвинувального акта проводиться як без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження (ч.2 ст. 381 КПК), так і у судовому засіданні з участю сторін кримінального провадження, якщо суд визнає це за необхідне (ч.3 ст. 382 КПК).

При цьому у вищезазначеній главі не врегульовано, як має чинити суддя при розгляді кримінальних проступків у разі якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 6 статті 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, серед яких зазначені право на захист та змагальність сторін. Як зазначалось вище, саме конкретизоване обвинувачення є гарантією забезпечення права обвинуваченого на захист, змагальність сторін, а отже на справедливий судовий розгляд.

З огляду на вказане судом було призначене підготовче судове засідання, оскільки як вбачається з норм Кримінального процесуального кодексу України, повернення обвинувального акта передбачене статтею 314 Кодексу, а саме під час проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано, в межах своєї компетенції, з метою дотримання загальних засад кримінального провадження, провів підготовче засідання та прийняв рішення про повернення обвинувального акта прокурору.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Вітовського відділу Миколаївського місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000247 від 06.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді