ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/872/21 Справа № 183/2935/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника
Держгеокадастру ОСОБА_7
заявника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою начальника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2021 року про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000012, -
ВСТАНОВИВ:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2021 року накладено арешт на земельні ділянки з забороною усім суб`єктам, усім центральним органам виконавчої влади, вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно вказаних земельних ділянок, заборонивши відчуження об`єктів нерухомого майна, розпоряджатися, відчужувати.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що що слідчим доведено, що накладення арешту на зазначене майно відповідає завданню арешту майна, визначеного ст. 170 КПК України, а саме: запобігання можливості його відчуження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі начальник Гу Держгеокадастру у Дніпропетровській області просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт земельних ділянок.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що накладення арешту на земельні ділянки є перешкодою для належного виконання вимог ст. 117 ЗК України та постанови КМУ від 16.11.2020 року № 1113, внаслідок чого Гу Держгеокадастру у Дніпропетровській області позбавлено можливості на даний час у повному обсязі завершити роботи щодо передачі спірних земельних ділянок до комунальної власності, а тому даний арешт порушує права та законні інтереси ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Зазначає, що інформація щодо затвердження проектів землеустрою, якими встановлені межі земельних ділянок, які входять до Ландшафтного заказника Приорільський прощею 8377 га до Державного земельного кадастру не надходила, а тому доводи слідчого, щодо віднесення спірних земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду не є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.
Вказує, що ухвала слідчого судді винесена в порушення ч. 1 ст. 172 Кпк України, а саме, без участі належного розпорядника частини спірних земельних ділянок.
Також зазначає, що підозра службовим особам ГУ Держгеокадастру не оголошувалась; в ухвалі слідчого судді відсутні будь-які відомості щодо встановлення протиправних дій щодо земельних ділянок зазначених в ухвалі

Позиції учасників судового провадження.
Представник Держгеокадастру ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор та заявник ОСОБА_10 заперечували проти апеляційної скарги, її доводи вважали безпідставними.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Доводи апелянта про пропуск строків на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді з поважних причин є обґрунтованими, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого, прокурором Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_11 вивчено доводи, які містились в Інтернет публікації, щодо можливого незаконного виділення земельних ділянок природно-заповідного фонду на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. За результатами вивчення, встановлено, що у січні лютому 2021 року невстановлені посадові особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, здійснили безпідставну зміну виду цільового призначення шести земельних ділянок державної форми власності, розташованих на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області з кадастровими номерами: :01:001:1685; :01:001:1689; :01:001:1695; :01:001:0689; :01:001:0739, :01:001:0801, загальною площею 230,68 га, змінивши категорію з «землі лісогосподарського призначення» на «землі сільськогосподарського призначення «01.08. Для сінокосіння і випасання худоби».
На підставі вказаної інформації внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2021 року за № 0000012, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.364 КК України.
Після чого, до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення звернувся місцевий мешканець с. Чернеччина Магдалинівського району Дніпропетровської області ОСОБА_8 , який зазначив, що посадові особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області здійснили безпідставну зміну категорії земель та цільового призначення не лише на вказані земельні ділянки, а ще на ряд інших, які також входять до природно-заповідного фонду.
Згідно показань ОСОБА_8 , частину земельних ділянок природно-заповідного фонду ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області було змінено категорію земель на землі сільськогосподарського призначення та цільове призначення для сінокосіння і випасання худоби, і у подальшому одну частину передано до комунальної власності, іншу виставлено на земельний аукціон, ще іншу передано в оренду ОСОБА_12 , а ще частина залишилась у державній формі власності.
До комунальної власності були передані земельні ділянки, у яких також змінено категорію земель на землі сільськогосподарського призначення.
Також, частина земельних ділянок, у яких також змінено категорію земель на землі сільськогосподарського призначення, які зараз ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області виставлені на земельний аукціон.
І ще одна частина земельних ділянок, у яких змінено категорію земель і цільове призначення, але вони зараз перебувають у державній власності і нікому не передані, але входять до природно-заповідного фонду.
Вказані земельні ділянки постановою старшого слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому вказаною нормою закону арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На переконання апеляційного суду, спірні земельні ділянки відповідають критеріям визначеним у ст. 98 КПК України оскільки право на такі земельні ділянки могло бути набуте у злочинний спосіб.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки існує реальний ризик відчуження, знищення або зміни земельних ділянок, які є речовими доказами, існують обґрунтовані підстави вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, а тому на вказані земельні ділянки слід накласти арешт шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним (кадастровим) реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, проводити будь-які реєстраційні дії щодо цих земельних ділянок.
Що стосується доводів апеляційної скарги, то слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна.
Враховуючи зазначені обставини, на переконання колегії суддів є правові підстави для накладення арешту на вказані земельні ділянки із забороною будь-яким особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження та розпорядження об`єктами нерухомого майна.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2021 року про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000012 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4