ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/642/21 Номер провадження 11-кп/814/765/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника установи

виконання покарань ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою
відмовлено у задоволенні спільного подання ДУ «Крюковська виправна колонія (№ 29)» та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, засудженого 13 липня 2018 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ст. ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Постановлення такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що подання установи виконання покарань є передчасним, оскільки засуджений станом на час розгляду справи сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження, просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не у повному обсязі досліджено матеріали особової справи засудженого та не враховано те, що ОСОБА_9 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, засуджений зазначає про безпідставність посилання місцевого суду на те, що рішенням комісії ДУ «Крюковська виправна колонія (№ 29)» від 24 червня 2020 року (протокол № 9) ОСОБА_9 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як особі, яка не стала на шлях виправлення, оскільки апелянт за власною ініціативою відмовився від зазначеної пільги.
Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, представника установи виконання покарань, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 13 липня 2018 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Ухвалено строк покарання засудженому обчислювати з моменту взяття його під варту. Стягнуто із ОСОБА_9 на користь: ОСОБА_10 - 2238 гривень 45 копійок та 300000 гривень 00 копійок у рахунок відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відповідно; держави 15320 гривень 80 копійок у рахунок проведених судових експертиз (а.о.с. 9-20).
12 грудня 2018 року Дніпровським апеляційним судом зазначений вирок суду щодо ОСОБА_9 залишено без змін (а.о.с. 21-28).
За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 червня 2012 року о 19 годині 30 хвилин, керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_1 , під`їжджаючи до перехрестя просп. Перемоги з просп. Маршала Жукова, перед яким встановлено дорожній знак пріоритету 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, у порушення вимог п.п. «б» п. 2.3, п. 16.11 ПДР України не переконався у відсутності небезпеки для себе та інших, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру, в умовах необмеженої видимості, їдучи через умовну лінію перетину проїжджих частин, почав перетинати перехрестя у напрямку просп. Карла Маркса. При цьому ОСОБА_9 , проявляючи злочинну недбалість, усвідомлюючи, що перебуває на другорядній дорозі, не виявив своєчасно транспортних засобів, що рухались по головній дорозі - по просп. Маршала Жукова з боку просп. 50 років СРСР, внаслідок чого, здійснюючи рух без зупинки, допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-110247», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по проїжджій частині просп. Маршала Жукова з боку просп. 50 років СРСР у напрямку зазначеного вище перехрестя.

Після зіткнення автомобіль «ЗАЗ-110247» під керуванням водія ОСОБА_11 у неконтрольованому стані вчинив наїзд на велосипед «Azimut Storm», яким керував ОСОБА_12 , що рухався по просп. Маршала Жукова з боку просп. Металургів у напрямку вказаного вище перехрестя.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автомобіля «ЗАЗ-110247» ОСОБА_13 , було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_9 визначено з 21 лютого 2019 року, кінець строку покарання 21 лютого 2023 року. У місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 21 лютого 2019 року.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фатичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 .

Указана обставина не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Разом з тим, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Так, згідно з даними характеристик у матеріалах особової справи засуджений з 22 лютого 2019 року перебував у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», де характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

Тобто, наведені характеристики у цій частині не підтверджують активну поведінку засудженого за час перебування у вказаній вище установі, а навпаки показують пасивність такої поведінки, та відповідно не свідчать про наявність ознак сумлінної поведінки та позитивного ставлення засудженого до праці.
У свою чергу, з характеристики ДУ «Крюковська виправна колонія (№29) від 24 лютого 2021 року вбачається, що з 03 травня 2019 року ОСОБА_9 відбуває покарання у ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», де характеризується позитивно, порушень режиму не допускає, адміністрацією установи заохочувавсь шість разів за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Засуджений працевлаштований робітником молочно-товарної ферми сільськогосподарської дільниці підприємства установи, до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою.

Відповідно до ст.ст. 110, 112, 113, 114, 123, 127 КВК України приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення», у роботі самодіяльних організацій, відвідує лекції правового характеру, інформаційні години, до участі у реалізації програм відноситься добре, підтримує доброзичливі родинні зв`язки із рідними та близькими шляхом листування, побачень, телефонних розмов, отримує посилки та передачі.

Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року має позов на загальну суму 317559 гривень 25 копійок. До бухгалтерії установи надійшли виконавчі листи на загальну суму 367702 гривень 35 копійок, за якими відшкодовано 18526 гривень 01 копійку, дострокових відшкодувань не проводилося.

За вироком суду вину у вчиненому злочині визнає повністю, покарання вважає справедливим.

Після звільнення має намір проживати за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 під час відбування покарання на профілактичному обліку в установі не перебував.

За висновком наведеної характеристики засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, на підставі ст.81 КК України його доцільно звільнити умовно-достроково від відбування покарання (а.с.п. 2, а.о.с. 109).

Відповідно до даних довідки та повідомлення ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» ОСОБА_14 має 7 подяк (21 грудня 2019 року, 07 лютого, 17 квітня, 03 серпня, 10 листопада 2020 року, 11 лютого, 08 червня 2021 року), стягнень не має (а.с.п. 3, а.о.с. 110, 124).

За довідками зазначеної вище установи виконання покарань встановлено, що засуджений був працевлаштований із червня 2019 року по березень 2021 року (а.о.с. 114, 120). З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_9 з червня 2019 року по січень 2021 року отримав заробітну плату 41016 гривень 80 копійок (а.о.с. 113).

Колегія враховує доводи апеляційної скарги про те, що засуджений за власною ініціативою відмовився від застосування щодо нього положень ст.82 КК України, про що зазначено у витязі з протоколу №9 від 24 травня 2020 року (а.о.с. 68), однак водночас враховує висновок характеристики ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» від 24 червня 2020 року, за даними якої ОСОБА_9 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці стає на шлях виправлення, однак на підставі ст.82 КК України останньому недоцільно замінити невідбуту частину покарання більш м`яким (а.о.с. 66). Тобто, указані обставини свідчать про те, що внаслідок відсутності систематичного виправлення апелянта, установа виконання покарань у зазначеній характеристиці висловила позицію щодо недоцільності застосування до ОСОБА_9 заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, що підлягає обов`язковому врахуванню судом, оскільки висновки про те чи засуджений довів своє виправлення можливо зробити лише проаналізувавши увесь комплекс даних щодо засудженого протягом усього періоду відбування покарання.

Крім того, за п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» суди повинні, ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину.
Так, колегія суддів звертає увагу на відношення апелянта до призначеного йому покарання та оцінки обставин вчиненого злочину, а саме те, що після призначення місцевим судом ОСОБА_9 покарання, яке до того ж було призначено у межах наближених до мінімального, засуджений оскаржував вирок суду у цій частині, вважаючи суворим розмір призначеного йому покарання. Крім того, ОСОБА_9 у Дніпровському апеляційному суді просив скасувати вирок суду у частині виправдання іншого учасника ДТП та визнати останнього винуватим у вчиненні злочину.

Відмовляючи у задоволенні подання, місцевий суд також не залишив поза увагою, що ОСОБА_9 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до того, що таке безвідповідальне керування засудженим джерелом підвищеної небезпеки у наведеному стані спричинило невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.

Окрім того, з матеріалів особової справи вбачається, що приблизно протягом 6 років, засуджений не здійснював дій щодо відшкодування шкоди потерпілій стороні, що про що свідчить зміст вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпопетровської області від 13 липня 2018 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року. Наведене також підтверджується надісланими на адресу установи виконання покарань виконавчими листами (зокрема, й щодо відшкодування шкоди потерпілому) на загальну суму 367702 гривні 35 копійок, за якими відшкодовано 18526 гривень 01 копійку, при цьому дострокових відшкодувань не проводилось.

В апеляційному суді ОСОБА_9 пояснив першочергове невідшкодування шкоди тим, що раніше потерпіла сторона відмовлялась від отримання коштів, однак указані обставини не перешкоджали засудженому надіслати указані кошти після надходження виконавчих листів до установи виконання покарань, шляхом здійснення дострокового відшкодування за виконавчим листом.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

При цьому, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці за увесь період відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Із встановлених вище апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_9 стає на шлях виправлення і у його поведінці спостерігаються позитивні тенденції, однак така поведінка засудженого не була зразковою та стабільною протягом усього часу відбування покарання. На думку колегії суддів, відсутні безперечні та переконливі підстави вважати, що на даний час апелянт досяг необхідного ступеню виправлення, що разом з іншими обставинами свідчило б про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

До того ж, застосування наразі до ОСОБА_9 положень ст.81 КК України з урахуванням наведених вище обставин, може порушити принципи справедливості та невідворотності покарання.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та у подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження та особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Крім того, слід зазначити, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином та у повному обсязі дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а тому доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Отже, оскаржувану ухвалу місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4