Справа № 182/6695/20
Провадження № 1-кп/0182/200/2021
12.05.2021 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1 ,
вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України,
ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який не має реєстрації, фактично проживає у АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
(в режимі відеоконференцзв`язку з ДУВП №4)
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
Щодо обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 16.05.2021.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого їх може спонукати тяжкість можливого покарання; вплив на потерпілих; продовження злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_3 вчинив новий корисливий злочин в той час, як у провадженні суду вже знаходилось кримінальне провадження за ч.3 ст. 187 КК України по його обвинуваченню, по якому йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також репутація обвинувачених ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, ОСОБА_3 , який вчинив злочин у неповнолітньому віці; обвинувачені не мають постійного місця роботи та законних джерел доходів. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти цим ризикам.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_8 просила змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що вона хоче, щоб син продовжував навчання, а вона зі свого боку зможе контролювати його поведінку.
Обвинувачений ОСОБА_3 покладався на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 підтримав думку свого підзахисного та просив суд врахувати, що зазначені прокурором ризики з часом вже зменшились.
Обвинувачений ОСОБА_4 також покладався на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 , також посилаючись на зменшення існуючих ризиків, на які посилається прокурор, підтримав думку свого підзахисного та щодо продовження строків тримання під вартою покладався на розсуд суду.
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ „Феррарі-Браво проти Італії.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).
Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть переховуватись від суду, до чого їх може спонукати тяжкість можливого покарання; продовжувати злочинну діяльність - вчиняти кримінальні правопорушення аналогічні тому, в якому вони обвинувачуються; впливати на потерпілих. Також суд враховує репутацію обвинувачених: ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів; вони не мають постійного місця роботи та законних джерел доходів, що може стати причиною вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нових злочинів, так як це є єдиним їхнім джерелом заробітку, а також те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину групою осіб із застосуванням насилля стосовно жінки похилого віку із проникненням у житло. Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нового злочину в той час, як у провадженні суду вже знаходилось кримінальне провадження по його обвинуваченню за ч.3 ст. 187 КК України, по якому йому було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, умови якого ними були порушені.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, оскільки заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати і для їх запобігання та з огляду на інтереси суспільства, все це потребує продовження строків тримання під вартою обвинувачених.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим закінчується 16.05.2021, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню.
Оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поєднані із застосуванням насильства, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави їм не визначається.
Керуючись ч.3 ст. 331 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити.
Продовжити щодо ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на два місяці, тобто до 11 липня 2021 р.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1