ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 633/460/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1751/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Зґвалтування
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст.152 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 08.05.2021 року включно, без визначення розміру застави.
На зазначену ухвалу обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги в яких просять її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою. Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду та застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що прокурор в судовому засіданні не надав жодних доказів існування ризиків передбачених ст.177 КПК України. Посилається на необґрунтованість обвинувачення та оспорює належність та допустимість доказів.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 посилається на те, що до клопотання прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, в тому числі і тих, які вже відпали. Звертає увагу на те, що доводи сторони захисту у оскаржуваній ухвалі судом наведені, проте не взяті до уваги. Зазначає, що її клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання ймовірно залишено без розгляду, суд не висловився з приводу цього клопотання, проте, судом задоволено клопотання прокурора, що свідчить про наявність процесуального порушення.

В апеляційній скарзі захисник просить проводити апеляційний розгляд за участю обвинуваченого.
З метою всебічності та повноти дослідження всіх обставин справи, до початку апеляційного розгляду, було направлено відповідний запит через адміністрацію слідчого ізолятора, в якому тримається обвинувачений, для з`ясування процесуальної позиції підозрюваного щодо його бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, враховуючи введені в Україні та затверджені зміни до постанови КМУ від 9 грудня 2020 р. N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV-2", від 17 лютого 2021 р. N104, про продовження карантинних заходів з 24.02.2021.
Обвинувачений ОСОБА_7 , через адміністрацію слідчого ізолятора, надав до суду розписку, в якій виявив бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.
Прокурор, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи (а.с. 37). Однак у судове засідання не з`явився та надав до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційні скарги без його участі.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали за відсутності прокурора, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження та вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст.152 КК України, який класифікується як тяжкий злочин, відповідно до ст.12 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи та згідно обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, тобто не має законних джерел для існування, одружений, раніше неодноразово судимий, останні рази:

- вироком Печенізького районного суду Харківської області від 09.08.2005 року за ч.2 ст.15 ч.3 ст.152, ч.2 ст. 153 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 25.01.2012 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- вироком Бабушкинського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2015 року за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

- вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 24.05.2016 року за ч.1 ст. 121 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Зазначене об`єктивно свідчить про наявність продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, обвинувачений може переховуватись від суду; також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомо про місце фактичного мешкання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; крім того, враховуючи, що ОСОБА_11 має не зняту та не погашену судимість за вчинення ряду злочинів і в тому числі за аналогічний тяжкий злочин, існують підстави вважати, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність тавчинити інші кримінальні правопорушення.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у злочині проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя, здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Доводи обвинуваченого стосовно незгоди з обвинуваченням та оспорюванням доказів сторони обвинувачення колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки питання щодо дослідження та перевірки доказів сторін підлягають дослідженню та оцінці в порядку ст. ст.94, 337 та параграфу 3 « Процедура судового розгляду» КПК України.
Доводи, на які посилаються в апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються матеріалам кримінального провадження, що свідчить про прийняття судом першої інстанції обґрунтованого рішення.
Доводи захисника щодо того, що клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу залишено слідчим суддею без розгляду та судження з приводу клопотання захисника не надано, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції вбачав підстави для задоволення клопотання прокурора, що унеможливлювало задоволення клопотання захисника про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу.
Разом з цим, за наявності таких доводів, суд апеляційної інстанції також не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд першої інстанції надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, ст.407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегіясуддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Печенізького районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст.152 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді