Справа № 129/645/16-к
Провадження №11-кп/801/723/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 7 квітня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, відповідно до ст.89 КК України несудимий, -
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч.1 ст. 296 КК України, з призначенням покарання:
- за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
- за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна;
- за ч.1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого за сукупністю злочинів остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1154,35 грн. витрат за проведення експертиз та вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, будучи нетверезим 05.02.2016 приблизно о 17:30 год. в м. Гайсині по вул. Волонтерів з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (дати підзатильника), відкрито забрав у неповнолітнього ОСОБА_12 його мобільний телефон «Нокіа 5230» вартістю 366,67 грн. з сім-картою «Київстар» вартістю 25 грн., спричинив потерпілому матеріальну шкоду загалом на суму 391,67 грн., яку повністю відшкодував.
28.10.2016 приблизно о 21:00 год. в АДРЕСА_2 біля кафе-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без дозволу власника сів на належний ОСОБА_10 мопед «ALPHA ZS-110» вартістю 9950 грн. та відштовхуючись ногами від землі, поїхав по вул. Жанова в напрямку вул. Робочої, чим повторно незаконно заволодів транспортним засобом.
20.10.2019 приблизно о 18:00 год. в с. Кисляк Гайсинського району по вул. Жанова біля автобусної зупинки ОСОБА_7 безпричинно, в стані алкогольного сп`яніння, з хуліганських спонукань та мотиву очевидної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю порушив громадський порядок, підійшов до ОСОБА_11 та безпричинно наніс йому один удар кулаком лівої руки під праве око, чим спричинив ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці обличчя справа, обмеженого крововиливу в ділянці правого очного яблука, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить скасувати вирок з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.1 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; початок строку відбування покарання рахувати з дня його затримання на виконання вироку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції при винесенні вироку та призначенні покарання недостатньо врахував те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисного злочину та був засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді 60 год. громадських робіт, знятий з обліку 21.02.2014 у зв`язку з відбуттям покарання. Крім того, у період розгляду справи в суді перебувало ще одне кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст. 356 КК України та ухвалою суду від 04.07.2019 дане провадження закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України. З огляду на кількість скоєних ОСОБА_7 злочинів та їх тяжкість вважає, що він на шлях виправлення не бажає ставати.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 просять вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання змінити, та призначити покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі. Апеляційні вимоги мотивують тим, що ОСОБА_7 об`єктивно сприяв досудовому розслідуванню, щиро розкаявся в скоєному, повністю відшкодував їм моральну шкоду, щиро просив вибачення у потерпілих та вони до нього не мають жодних претензій.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок в частині призначення йому покарання змінити, призначити йому покарання за сукупністю злочинів у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст. 75 КК України з випробувальним терміном строком на 2 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у вироку суд не зазначив і не дав належної оцінки пом`якшуючих його вину обставинам, а саме: визнання вини у повному обсязі, щире каяття, сприяння слідству у розкритті злочину, відшкодування потерпілим заподіяної шкоди ще до стадії судового слідства. Крім цього, зазначає, що він раніше не судимий, проживає у фактичному шлюбі з дружиною, яка на даний час перебуває у стані вагітності та з ним проживає його матір, яка на даний час не працює, він має постійне місце роботи.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілих, заперечивши проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечив проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту та потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілих слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні слід задовольнити частково.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 296 КК України обґрунтований та базується на досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілих про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, то колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку, при призначенні покарання за вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, суд врахував їх ступені тяжкості, два з яких є тяжкими злочинами, особу винного, який позитивно характеризується за місцем роботи та посередньо за місцем проживання, визнавши обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття і правдиві показання ОСОБА_7 , сприяння ним встановленню дійсних обставин справи, відсутність у потерпілих будь-яких претензій до нього та взаємне їх примирення, обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що вчинення двох злочинів у період розгляду справи в суді першої інстанції свідчить про наявність у ОСОБА_7 стійких злочинних нахилів, тобто наявність відносно нього кримінального провадження у суді не стало стримуючим чинником від вчинення нових злочинів.
Отже, зваживши сукупність усіх обставин у загально-соціальному плані, так і в плані потенційної суспільної небезпеки, суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства.
Таке покарання відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також для попередження вчинення ним нових злочинів та підстав для посилення покарання, про що просив прокурор в апеляційній скарзі, як і підстав для його пом`якшення, про що просили обвинувачений та потерпілі, не вбачає.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, початок строку відбування покарання.
У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.
Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 , суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не визначив початок строку відбування призначеного йому покарання, що суперечить вимогам ст. 374 КПК України та впливає на правильність судового рішення.
Фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання, пов`язаного з позбавленням волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду.
За наведених обставин, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 7 квітня 2021 щодо ОСОБА_7 змінити, доповнивши його резолютивну частину тим, що строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання на виконання вироку.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4