Номер провадження: 11-кп/813/1083/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , та представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2018 року в кримінальному провадженні №0003888 від 14.08.2014 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, із вищою освітою, одруженої, працюючої на посаді секретаря Чорноморської селищної ради Одеської області, є депутатом Чорноморської селищної ради Одеської області VI скликання, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня № 11» 3 266 (три тисячі двісті шістдесят шість) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 1696,80 гривень.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, обвинувачена ОСОБА_8 визнана винною в тому, що вона, 13.08.2014 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, допустила порушення вимог 1.5, п/п «б», п. 2.3, п. п. 10.1, 12.1, 16.6 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), а саме керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Primera», р/н НОМЕР_1 , у денний час доби, рухалася по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю вул. Миколаївська дорога в Суворовському районі м. Одеси, де організований двохсторонній двохрядний рух у кожному напрямку, зі смугою для реверсивного руху по середині, з боку вул. 7-ма Пересипська в напрямку вул. Векслера, по лівій смузі свого напрямку руху.

На регульованому перехресті вулиць Миколаївська дорога - Лиманна водій ОСОБА_8 на дозволений зелений сигнал світлофора виїжджаючи на перехрестя та одночасно виконуючи маневр повороту ліворуч, при цьому, у денний час доби, в умовах необмеженої видимості за дорожньою обстановкою не слідкувала, відповідно не реагувала на її зміну, уважною не була, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжила. Перед виконанням повороту ліворуч та початком виїзду на зустрічну смугу не переконалася у безпеці свого маневру для інших учасників дорожнього руху, виїхала на смугу зустрічного руху, маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру своєчасно швидкість руху керованого нею транспортного засобу не зменшила, не надала дорогу мопеду марки «Suzuki Lets 2», р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по правій смузі вул. Миколаївська дорога у зустрічному напрямку зі сторони вул. Векслера в напрямку вул. 7-ма Пересипська, та скоїла з ним зіткнення.

Після зіткнення мопед «Suzuki Lets 2» відкинуло праворуч та він контактував з вантажним автомобілем марки «Mitsubishi Canter», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який стояв на вул. Лиманна перед перехрестям з вул. Миколаївська дорога на червоний сигнал світлофора.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду «Suzuki Lets 2», р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_9 , відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 175 від 09.02.2017 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин зіткнення автомобіля «Nissan Primera» з мопедом «Suzuki Lets 2»№ 4049 від 20.07.2015 водій автомобіля «Nissan Primera» р/н НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти зіткнення з мопедом шляхом належного виконання вимог п. 16.6 ПДР і саме його дії з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Таким чином, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком районного суду захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення відповідно до діючого законодавства, посилаюсь на те, що вирок постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, прийнятий однобоко без відповідного дослідження судом доказів, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, захисник вказує, що в ході проведення досудового слідства та судового слідства ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину за первинною кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України визнала повністю, однак під час судового розгляду потерпілою стороною було заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, яке було задоволене, незважаючи на те, що в кримінальному провадженні було проведено вже дві судово-медичні експертизи в тому числі і комплексна судова-медична експертиза, в яких встановлено, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, однак після отримання висновку судово-медичної експертизи № 175, в якому зазначено, що ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, прокурор не зважаючи на наявність в кримінальному провадженні та в матеріалах, які він надав до суду є два висновки судово-медичної експертизи, які суперечать висновку № 175, змінив обвинувальний акт та перекваліфікував дії ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 286 КК України, яку остання визнала частково, а саме визнала факт ДТП, а тілесні ушкодження не визнала. Також, захисник зазначає, що стороною захисту суду було подано клопотання про призначення судово-медичної комісійної експертизи в іншому закладі, однак воно було відхилено, а висновок зазначеної експертизи покладено в основу обвинувального вироку. Крім того, ні прокурор, ні суд не надав оцінки та аналізу двом попереднім судово-медичним експертизам, де вказані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, при цьому, висновок експертизи № 175 складено на тих самих медичних документах, що і попередні висновки. Також, захисник стверджує, що у висновку № 175 експерти спирались на «Інструкцію «Про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи от 08.01.1986 року № 2», однак МОЗ України не затвердив ці положення на сьогоднішній день, що не дає змоги використання даної Інструкції, а допитані у суді експерти не могли чітко дати оцінку висновку № 175, в якому також зазначено, що при первинному огляді потерпілого він не скаржився на стан здоров`я, а вже через два місяці при повторному огляді почав скаржитись на болі в області травми. Таким чином, захисник в апеляційній скарзі стверджує, що висновок судово-медичної експертизи № 175 складено з порушенням чинного законодавства, недотриманням вимог КПК України, що дає підстави стверджувати про невідповідність наведених висновків дійсним обставинам справи. Крім того, захисник зазначає, що при застосуванні додаткової міри покарання, суд не обґрунтував своїх доводів щодо позбавлення ОСОБА_8 права керувати транспортними засобами, хоча остання у судовому засіданні надавала пояснення з приводу незастосування додаткового покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги; потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, доводи якої вирішені вироком Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 року.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку злочину підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, та узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, з урахуванням вимог ст. 91 КПК України, дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, проте, правильність кваліфікації оскаржує захисник, та вважає, що правильна кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги

Апеляційний суд погоджується з висновками вироку районного суду про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом необгрунтовано за основу кваліфікації дій ОСОБА_8 взято висновок судово-медичної експертизи № 175, в якому зазначено, що ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, попри те, що існують ще інші висновки судово-медичної експертизи, в яких зазначено, що ОСОБА_9 отримав внаслідок ДТП тілесні ушкодження середньої тяжкості, не можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на наступне.

Так, висновком судово-медичної експертизи № 175 від 01.02.2016 року встановлено у потерпілого ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: закритий осколковий внутрішньосуглобовий перелом п`яткової кістки правої стопи із зміщенням уламків, закритий крайовий перелом кубовидної кістки правої стопи без зміщення уламків, травматичне ушкодження кінцевих гілок правого великогомілкового нерву.

Наслідками травми правої стопи (13.08.2014) є консолідовані переломи п`яткової та кубовидної кісток з помірним обмеженням рухів в правому надпятковогомілковому суглобі, після травматичний остеоартроз тарано-пяткового та пятково-кубовидного суглобів з помірним порушенням статики, що у відповідності зі ст. 162-а Таблиць відсотків втрати загальної працездатності до Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько- страхової експертизи (1986р) тягне за собою постійну втрату загальної працездатності у розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків, та травматичне ушкодження кінцевих гілок правого великогомілкового нерву з порушенням функції ходьби, що у відповідності зі ст. 11 -в Таблиць відсотків втрати загальної працездатності до Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи (1986р) тягне за собою постійну втрату загальної працездатності у розмірі 25 ( двадцяти п`яти ) відсотків.

Таким чином, сумарний відсоток постійної втрати загальної працездатності у гр-на ОСОБА_9 становить 15+25 =40 %.

Тілесні ушкодження, що малися у постраждалого, не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, викликали розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності не менш, ніж на одну третину ( а саме 40 відсотків) та за цим критерієм, згідно п.п. 2.1.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р), відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Зазначене вище, безсумнівно переконує суд у тому, що обвинуваченою ОСОБА_8 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

З метою перевірки висновків судових експертиз суд першої інстанції старанно дослідив всі зазначені висновки, а також з метою усунення протиріч допитав експертів у судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні районного суду експерт ОСОБА_12 пояснив суду, що в ході первинної експертизи було встановлено середній ступінь тяжкості ушкоджень, однак в при повторній експертизі, через деякий період часу, було встановлено, що ступінь утрати працездатності потерпілого становить 40%.

Експерт ОСОБА_13 пояснив суду, що при проведенні експертизи хворий жалівся на біль у стопі, біль була при згинанні. Було встановлено, що пошкоджені кінцеві нерви та є порушення функцій ходи. Погіршення стану пацієнта, могло бути викликаним навантаженням.

Експерт ОСОБА_14 , ортопед-травматолог пояснив суду, що суглоб, який був пошкоджений у потерпілого ОСОБА_9 не має функцій до регенерації, а при навантаженні стан хряща може лише погіршуватися.

Допитаний в судовому засіданні районного суду експерт ОСОБА_15 , який є головою комісії підтвердив правильність комісійного висновку експертизи та пояснив суду, що пацієнт ОСОБА_9 молода людина та до цього часу він повинен був відновитися після травми, однак його стан лише погіршився, та може залишитися інвалідом назавжди.

Таким чином, висновок комісійної судово-медичної експертизи №175 від 09.02.2017 року, яким у потерпілого ОСОБА_9 встановлено тяжкі тілесні ушкодження, отримані ним під час ДТП 13.08.2014 року був всебічно досліджений та перевірений в ході судового розгляду.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що цей висновок обгрунтовано взятий прокурором до уваги при прийнятті ним рішення про зміну обвинувачення ОСОБА_8 в суді з ч. 1 ст. 286 КК України на частину другу цієї норми закону а також обгрунтовано покладений судом в основу оскаржуваного вироку.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку, про те, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

З огляду на зазначене, доводи захисника ОСОБА_7 , на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку, чи його скасування через неправильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, і які б вплинули на перекваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2018 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4