УХВАЛА
(про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою)
Справа № 354/1018/19
Провадження № 1-кп/348/135/21

14 липня 2021 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000525 за обвинувальним актом від 27.11.2019 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Обставини, зазначені в клопотанні.
Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема ризик переховування обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому ОСОБА_4 , усвідомлюючи неминучість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, перебуваючи на волі зможе переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що обвинуваченому відомі анкетні дані потерпілої та свідків по кримінальному провадженні, та він не позбавлений права заявляти клопотання про їх додатковий допит, тому перебуваючи на волі ОСОБА_4 зможе чинити на них тиск. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності, тому перебуваючи на волі зможе прожовжувати займатись злочинною діяльністю. Тому вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , та забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків.

Щодо визначення розміру застави зазначає, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, надав суду пояснення, аналогічні тексту клопотання, просив суд клопотання задоволити та продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно належним чином.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не обґрунтовано продовження існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначені в клопотанні ризики прокурором недоведені та ґрунтуються на примущеннях. Крім того прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе вберегти обвинуваченого від зазначених прокурором ризиків та не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Також зазначила, що прокурором не наведено нових обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою. Просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, також просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки він не має жодного наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Оцінка і мотиви суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 17.05.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.07.2021.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_4 має статус обвинуваченого у даному кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. У зв`язку із цим до ОСОБА_4 як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, на підставі п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України допускається застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та їх обґрунтованості.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на існування таких ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України: 1) переховуватися від суду; 3) незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд, ознайомившись з клопотанням та вислухавши доводи прокурора вважає, що з врахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні інкриміного йому кримінального правопорушення, до останнього буде застосоване виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, не одружений, на утриманні нікого не має, може у будь-який момент з метою уникнення кримінальної відповідальності покинути місце свого проживання, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про продовження існування ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, який дотепер залишається актуальним вважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Ризик впливу на потерпілу та свідків по даному кримінальному провадженні суд вважає обґрунтованим, оскільки обвинуваченому відомі особи обвинуваченої та свідків по кримінальному провадженні, сторона захисту заявила клопотання про додатковий допит свідків, тому перебуваючи на волі обвинувачений зможе здійснити на них вплив з метою зміни показань щодо його участі та ролі у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Також при оцінці ризику впливу на свідків по кримінальному провадженні суд враховує встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показів від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто, ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.

При оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, необхідно відзначити, що суду не було з цього приводу надано належних обґрунтованих доказів, тому суд відкидає цей ризик, як недоведений. Сама по собі наявність в ОСОБА_4 судимостей не може свідчити про ймовірність вчинити інше кримінальне правопорушення, так як стосується минулих подій, до часу обрання запобіжного заходу тримання під вартою. Проте наявність в ОСОБА_4 судимостей може в цілому характеризувати особу та її здатність дотримуватись правових приписів.

Таким чином посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки прокурором наведено достатні та переконливі докази про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному судовому розгляді кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою прокурор на основі наданих доказів довів наявність обставин, які у своїй сукупності свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеним у клопотанні, буде недостатнім.

Так, особистого зобов`язання для запобігання двом доведеним ризикам буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_4 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які б висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу.

Посилання сторони захисту про можливість застосуваня до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає необгрунтованим, оскільки домашній арешт, в тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що може завадити виконанню завдань кримінального провадження. Також суд враховує характер висунутого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не одружений, на утриманні нікого не має, відсутність у нього постійного джерела доходів, а також наявність ризиків переховування та можливості впливу на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів. Тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту не дає змоги в повній мірі нівелювати існуючі ризики.

При цьому суд уважно ставиться до того, що зі сплином часу продовжуване тримання обвинуваченого під вартою потребує більшого обгрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання. Однак суд, дослідивши існуючі ризики звертає увагу на те, що дійсно ризики з часом зменшуються, проте ризик переховування від суду, враховуючи доводи прокурора, є досить вірогідним.

Таким чином суд вважає, що інші альтернативні запобіжні заходи, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість висунутого йому обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, не зможуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також суд зазначає, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, зважаючи на доволі високі встановлені ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, та можливості впливу на потерпілу та свідків по кримінальному провадженні, з урахуванням його особистих характеристик, суд приходить до висновку, що ці обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Щодо розміру застави.
Щодо застави суд зазначає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1. ч. 4 ст. 183 КПК України).

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, його майновий стан, та інші обставини в сукупності, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави.

Висновки суду.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 слід продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тому клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає до задоволення.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити, оскільки суд дійшов до висновку про неможливість жодного із більш м`яких запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177-178, 331, 376, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 задовільнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 15 год. 00 хв. 11 вересня 2021 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору і направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено

14.07.2021 о 15 год. 30 хв.