ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/483/17 Номер провадження 11-кп/814/100/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0003200 за апеляційними скаргами захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 22.04.2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.257 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця та мешканця м. Суми, проживаючого: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, -

з участю прокурора ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

у с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 257 КК України та виправдано.

ОСОБА_9 визнано винуватим за ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено обраховувати з дня фактичного приведення вироку до виконання, зарахувавши в цей строк, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIIІ до 21.06.2017 року), строк тримання під вартою з 11.08.2016 року по 07.11.2018 року, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби ОСОБА_9 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 257 КК України та виправдано.

ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 постановлено обраховувати з дня фактичного приведення вироку до виконання, зарахувавши в цей строк, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIIІ до 21.06.2017 року), строк тримання під вартою з 10.08.2016 року по 01.09.2017 року, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби ОСОБА_10 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в дольовому порядку на користь держави витрати на проведення судових експертиз на загальну суму 40415,44 грн., по 20207,72 грн. з кожного.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду , 24 липня 2016 року близько 10-30 год. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, з метою скоєння запланованого нападу, на придбаному автомобілі Москвич АЗЛК 2140 р.н. НОМЕР_1 , приїхали в район площі Театральної в м. Суми. У цей час двоє невстановлених осіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, прибули в район магазину «Рубін» по вулиці Петропавлівська та спостерігали за обстановкою, підтримуючи зв`язок з іншими співучасниками по мобільному телефону.

Близько 10 год. 40 хв. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, увійшли у двір будинку АДРЕСА_3 . Пройшовши через відчинені двері запасного виходу до під`їзду, в якому розташований магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », співучасники, з метою дотримання заходів конспірації, одягнули на обличчя маски, окуляри та проникли до приміщення магазину та напали на продавців ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження в зв`язку із розшуком, бризнула в обличчя ОСОБА_13 з газового балончика, в той час як ОСОБА_9 пригрозив застосуванням вогнепального пістолета та таким чином, узгоджено з іншими членами групи, застосував до потерпілих погрозу насильства, небезпечного для їхнього життя та здоров`я. У цей час ОСОБА_10 за допомогою молотка розбивав скляні вітрини, та спільно з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, викрадали в сумку наявні на вітринах коштовні вироби із золота. Під час вчиненого нападу та викрадення коштовностей ОСОБА_9 знаходився біля вхідних дверей та був готовий застосовувати вогнепальну зброю в випадку появи охоронних служб або правоохоронних органів. Описаним чином співучасники викрали з вітрин магазину коштовні вироби із золота 585 проби, чим спричинили ФОП ОСОБА_12 майнову шкоду.

Із місця вчинення нападу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження в зв`язку із розшуком, зникли із викраденим майном на вказаному автомобілі АЗЛК 2140, який у подальшому кинули та спалили поблизу будинку АДРЕСА_4 , а викраденим розпорядились на власний розсуд.

Крім того органом досудового розслідування ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, за наступних обставин.

На початку червня 2016 року ОСОБА_9 , попередньо отримавши навички поводження з вогнепальною зброєю під час проходження служби в органах внутрішніх справ ГУМВС України в Київській області на посадах міліціонера БПС міліції особливого призначення «Азов`я» та ППС міліції особливого призначення «Азов» в період часу з 28 травня 2014 року по 03 січня 2015 року, вирішив протиправно збагатитися та здобути кримінальний авторитет. Усвідомлюючи неспроможність одноосібно реалізувати свій протиправний намір, він спланував досягти поставленої мети за рахунок створення і керування стійкою збройною організованою групою співучасників (озброєною бандою), об`єднаних єдиним планом на вчинення систематичних нападів на території України. Визначившись з напрямком протиправної діяльності ОСОБА_9 особисто підбирав учасників банди. На початку формування банди ОСОБА_9 в кінці червня 2016 року в м. Києві зустрівся зі своїми знайомими - мешканцями м. Суми ОСОБА_10 та особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження у зв`язку із розшуком.

Залучення ОСОБА_10 та особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, до складу озброєної банди, крім бажання протиправного збагачення та згоди в участі в запланованих збройних нападах в якості безпосередніх виконавців, було обумовлене скрутним матеріальним становищем, відсутністю офіційної роботи та бажанням швидкого збагачення, його фізичною підготовкою та навичками заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень, злочинним досвідом та засудженням за корисливі злочини у ОСОБА_10 , крім того, наявністю малолітньої дитини, а відносно особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження навичками керування транспортними засобами.

Після досягнення зі ОСОБА_10 та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, згоди про спільну організовану злочинну діяльність у складі озброєної банди, ОСОБА_9 за взятими на себе обов`язками організатора та керівника угрупування з метою підготовки особливо тяжких злочинів, дотримання їх членами заходів конспірації для протидії викриттю, розробив та довів співучасникам у червні 2016 року у невстановленому в ході слідства місці загальний план, за яким дії кожного учасника банди були направлені до єдиного злочинного результату з розмежуванням між ними функцій (ролей) для його досягнення.

Так, згідно єдиного злочинного плану і розподілених ролей, кожний з учасників банди виконував наступні відведені ОСОБА_9 функції:

ОСОБА_9 як організатор і керівник банди поклав на себе та виконував функції планування озброєних нападів, надання вказівок співучасникам, застосування заходів конспірації, контролю за вчиненням злочину учасників банди. З цією метою ОСОБА_9 у невстановленому місці придбав два вогнепальні пістолети моделі ПМ, які надав у розпорядження банди та узгодив з її учасниками використання вказаної зброї під час запланованих нападів. Під час скоєння самих нападів ОСОБА_9 на місці керував діями всіх співучасників з метою дотримання ними узгодженого плану. Він же розробив та довів іншим учасникам створеної банди загальні для всіх правила поведінки та заходи конспірації, здійснював планування злочину, вивчав місцевість, визначав зручні та безпечні шляхи підходу та відходу з місця злочину. Він же розподіляв злочинний прибуток, отриманий від скоєння запланованого злочину, розробив та довів до учасників банди загальний план злочинної діяльності.

ОСОБА_10 згідно відведених йому ролей, виконував функції активного учасника банди, використання вогнепальної зброї та викрадення коштовного майна. Він же за вказівкою організатора ОСОБА_9 підшукував об`єкти збройних нападів, підшукував та придбавав транспортного засобу, інших засобів злочину та здійснював збут викраденого.

Особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, згідно відведених їй ролей, виконувала функції активного учасника банди, безпосереднього викрадення коштовного майна під час нападів. Вона ж за вказівкою організатора ОСОБА_9 здійснювала функції пошуку та придбання засобів зв`язку, якими користувалися учасники банди, придбання транспортного засобу та його керування в інтересах банди.

Стійкість організованої банди була забезпечена за рахунок її стабільного складу, централізованого підпорядкування, наявності відомого усім спільникам плану злочинної діяльності і чіткого розподілу функцій щодо його досягнення.

Таким чином, як зазначає орган досудового розслідування, за вказаних обставин, діяння ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження у зв`язку із розшуком, кваліфіковано за ст. 257 КК України як участь у банді та вчинюваних нею нападах.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за вказаним обвинуваченням, місцевий суд , з`ясувавши та дослідивши всі обставини кримінального провадження в цій частині пред`явленого обвинувачення, дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки як самі по собі, так і в сукупності, в тому числі і з іншими, дослідженими в ході цього судового розгляду доказами, - вони прямо чи непрямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, та не свідчать про вину обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, виходячи з наступних обставин.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб , які їх подали
Апеляційний розгляду здійснюється за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 із доповненнями, просить вирок суду скасувати та постановити новий , яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у висунутому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що в основу вироку покладено аудіо-записи, здобуті під час проведення негласних слідчих ( розшукових) дій. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги , що протоколи проведення НСРД не відповідають загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Також, колегія суддів допустила трактування всіх доказів на користь сторони обвинувачення , не даючи оцінку належності та допустимості усіх доказів , що були покладені в основу вироку.

Окрім цього , не було встановлено суму завданих збитків, в результаті чого , було неправильно кваліфіковано дії , оскільки потерпіла ОСОБА_15 не була учасником події, тому не можуть бути дії ОСОБА_9 кваліфіковано як розбійний напад. Не було досліджено питання порушення права на захист ОСОБА_9 , незаконного затримання та в подальшому визнання доказів недопустимими у зв`язку з незаконним розслідуванням; не було надано оцінку повноваженням службових осіб, які проводили досудове розслідування та відсутності доказів участі ОСОБА_9 в інкримінованому злочині.

В останньому варіанті доповнень і змін просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції через порушення порядку авторозподілу провадження в суді першої інстанції.

Адвокат ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обґрунтовуючи вимоги тим, що висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ґрунтуються на неналежних і недопустимих доказах. Зокрема, висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-27553мбвід 28.04.2017 року є недопустимими , оскільки отриманий поза межами досудового розслідування. Також, неналежними доказами є: договір закладу ОСОБА_10 золотих виробів, оскільки не встановлено , які саме золоті вироби закладав він; показання свідків ОСОБА_16 щодо того, що вона впізнала ОСОБА_10 як особу, яка приміряла браслет, оскільки цей факт не свідчіть про причетність його до злочину.

Також, адвокат зазначає, що розмір шкоди , завданої кримінальним правопорушенням не встановлений.

Прокурор ОСОБА_8 у принесеній апеляції просить вирок суду скасувати з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та у хвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 , ст. 257 КК України та призначити покарання за:

-ч. 4 ст. 187 КК України 13 років позбавленні волі із конфіскацією майна;

-ст. 257 КК України 10 років позбавленні волі із конфіскацією майна;

-на підставі ч. 1 ст. 70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 13 років позбавленні волі з конфіскацією майна;

Визнати ОСОБА_10 винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 , ст. 257 КК України та призначити покарання за:

-ч. 4 ст. 187 КК України 12 років позбавленні волі із конфіскацією майна;

-ст. 257 КК України 9 років позбавленні волі із конфіскацією майна;

-на підставі ч. 1 ст. 70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавленні волі з конфіскацією майна;

Виключити кваліфікуючу ознаку вчинення розбою «поєднаному із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я осіб, які зазнали нападу»; цивільний позов потерпілої задовольни в повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що наданими стороною обвинувачення доказами доведено винуватість осіб у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України , а тому суд безпідставно виправдав ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . При цьому , прокурор посилається на допити потерпілих ОСОБА_14 ,, ОСОБА_13 , результатів проведення НСРД.

Також, прокурор зазначає, що у ході судового розгляду докази щодо застосування насильства до потерпілих, яке є небезпечним для їх життя чи здоров`я, ані стороною обвинувачення, ані стороною захисту суду не надавалися, суд своїм рішенням вийшов за межі пред`явленого обвинувачення , внаслідок чого кваліфікуюча ознака вчинення розбою , поєднаного «із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я осіб, які зазнали нападу» підлягає виключенню.

Поряд із цим, прокурор вважає, що судом безпідставно виключено кваліфікуючу ознаку заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах та безпідставно не враховано висновок судово-товарознавчої експертизи. В результаті зазначеного , суд безпідставно залишив без розгляду цивільний позов потерпілої.

Також, прокурор наголошує на м`якості призначеного обвинуваченим покарання з огляду на те, що вони вину не визнали , збитки не відшкодували, під час досудового слідства тиснули на свідків.

Позиція учасників судового провадження в апеляційному суді
В судовому засіданні обвинувачені та їх адвокати апеляційні скарги із доповненнями підтримали та просили задовольнити з наведених в них підстав. Заперечували з приводу задоволення апеляції прокурора.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. Заперечував з приводу задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_17 , який був присутнім в одному із перших судових засідань , заперечував проти задоволення апеляційних скарг адвокатів обвинувачених.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження , дослідивши докази у справі , проаналізувавши вимоги апеляційних скарг , колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених положень закону.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Питання форми та змісту обвинувального акта регулюється ст.ст.109, 110, 291 КПК.

Відповідно зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК, в цьому документі викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор та слідчий уважають установленими, а також такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Перевіряючи вирок суду через призму дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в частині конкретності обвинувачення, колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

Як вбачається із матеріалів провадження, обов`язковому встановленню за обвинуваченням яке висунуто ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підлягає в тому числі повний перелік майна , яким заволоділи обвинувачені, встановлення дійсної вартості вказаного майна. Встановлення вказаної обставини є обов`язковим в контексті висунутого обвинувачення у заволодінні майном в особливо великому розмірі.

Якщо звернутись до обвинувального акту щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в ньому в цій частині зокрема зазначено в тексті(т.1 стор.4 провадження, стор. 7 обвинувального акту):»Описаним чином співучасники викрали з вітрин магазину коштовних виробів з золота 585 проби в кількості 706 штук, загальною вагою 2116,49 г., вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 1258-1351 від 20.12.2016 на суму 2 593 176,70 грн., чим спричинили ФОП ОСОБА_12 майнової шкоди в особливо великому розмірі, яка перевищує 600 неоподаткованих мінімуми доходів громадян.

Суд першої інстанції , постановляючи вирок зазначив, що прокурором не доведено вартість викраденого майна і обмежився загальною фразою в цій частині , що було спричинено майнову шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор серед інших вимог просить визнати доведеним факт спричинення майнової шкоди на суму 2 593 176,70 грн., та спричиненні таким чином ФОП ОСОБА_12 майнової шкоди в особливо великому розмірі, яка перевищує 600 неоподаткованих мінімуми доходів громадян.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегією суддів було повторно досліджено висновок товарознавчої експертизи № 1258-1351 від 20.12.2016.

Якщо проаналізувати вказаний висновок то із нього вбачається, що експерт для надання правильного висновку на поставлені слідчим питання щодо дійсної вартості майна вимагав від нього детальний опис зазначених в постанові ювелірних виробів зі сплаву золота ; документальні відомості (накладні, товарні чеки тощо) від ФОП ОСОБА_12 , в яких зазначені дати та вартість придбання досліджуваних ювелірних виробів зі сплаву золота.

Проте слідчим на виконання вимог експерта було надано лише матеріали кримінального провадження.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає підстави вважати, що вони не містять документальних відомостей щодо придбання ювелірних виробів із сплаву золота ФОП ОСОБА_12 .

Отже , колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в обвинувальному акті, всупереч положенням п.5 ч.1 ст.291 КПК України, не викладені фактичні обставини по справі, які слідчий та прокурор вважають доведеними, а саме повний перелік 706 предметів ювелірних виробів зі сплаву золота, їх детальний опис, вартість кожного із виробів, загальна вартість викраденого майна.

Перелік ювелірних виробів з постанови слідчого про призначення експертизи, який є додатком до висновку судової автотоварознавчої експертизи№ 1258-1351 від 20.12.2016, не є як мінімум частиною обвинувального акту і не підміняє його собою, а тому не може бути прийнятий до уваги.

В контексті встановлених колегією суддів обставин, які свідчать про неконкретне обвинувачення, колегія суддів звертає увагу і на порушення у зв`язку з цим права на захист обвинувачених.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У рішенні від 9.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Вказані обставини колегія суддів вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства в розумінні положень ч.1 ст.412 КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

На наведені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства не звернув уваги суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Вказані порушення могли і можуть бути усунуті прокурором під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги неможливість усунення зазначених порушень вимог кримінального процесуального законодавства на стадії апеляційного розгляду, враховуючи вимоги апеляційних скарг і заявлені у зв`язку із цим клопотання і в першу чергу прокурора, колегія суддів вважає, що має бути призначений новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в частині порушення правил авторозподілу кримінального провадження в суді першої інстанції, то вони є необґрунтованими і такими, що суперечать фактичним обставинам та вимогам законодавства.

Враховуючи скасування вироку через істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, інші доводи апеляційних скарг адвокатів та прокурора, колегією суддів не аналізуються.

За таких обставин апеляційні скарги захисників адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з доповненнями, ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисників адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з доповненнями, ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 22.04.2019 року щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4