Справа № 740/768/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/403/21
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000069 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою суду вирішено питання щодо речових доказів, а саме: автомобіль марки «Iveco», д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на зберігання ТОВ «Варіо Сервіс» (м. Чернігів, вул. Борисенка, 47 а), - повернуто власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на зберігання ТОВ «Варіо Сервіс», - повернуто власнику ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 .

Місцевий суд вказав, що матеріали клопотання прокурора не містять даних на підтвердження факту того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , як власники вказаних вище транспортних засобів, знали чи могли б знати про незаконне використання даних автомобілів при здійсненні інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діянь, що було б підставою для їх конфіскації.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою конфіскувати в дохід держави речові докази, а саме: автомобіль «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_2 , та автомобіль «Iveco», р.н. НОМЕР_1 , які фактично перебували у власності обвинуваченого ОСОБА_9 та використовувалися ним для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, а саме для транспортування виготовлених паливно-мастильних матеріалів. Зазначив, що на підтвердження того, що останній є фактичним власником зазначених автомобілів та використовував їх для вчинення кримінального правопорушення надано документи, де зазначено, що саме у присутності ОСОБА_9 , як особи яка є фактичним власником автомобілів, проведено обшуки та вилучено зазначені транспортні засоби саме у нього.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до місцевого суду в порядку ст.539 КПК України з клопотанням про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.204 КК України, яке ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 30.12.2020 року закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України із звільненням обвинувачених від кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Під час закриття провадження судом не вирішене питання щодо речових доказів - автомобілів «Iveco», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , та «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , якi ОСОБА_9 використовувалися для транспортування незаконно виготовленого пального.

Як слідує з матеріалів провадження, 03.01.2018 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000001 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України (а.к.п.59).

Крім того, 03.12.2019 року до ЄРДР за №0000069 внесені відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.204 КК України, за фактом здійснення ОСОБА_9 з метою збуту, зберігання з цією метою, а також, за попередньою змовою із ОСОБА_10 , збуту незаконно виготовленого пального в гаражному приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 (а.к.п.60).

Постановою прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 від 09.12.2019 року матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000001 від 03.01.20218 року та №0000069 від 03.12.2019 року були об`єднані в одне провадження за номером №0000001 (а.к.п.65-66).

14.02.2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000001 від 13.12.2019, по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28 КК України, направлено до суду.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 30.12.2020 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.28, ч.1 ст.204 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо них закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України (а.к.п.167-171). При цьому, місцевий суд не вирішив питання щодо речових доказів автомобілів «Iveco», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п.4 ч.1 ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Таким чином, з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна засудженого чи у передбачених КК України у випадках - до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, лише у випадках, якщо власник знав про їх незаконне використання.

Повертаючи транспортні засоби, місцевий суд вірно врахував наведені вище вимоги закону, з`ясувавши при цьому, хто є власниками вказаних автомобілів та чи знали вони про їх незаконне використання.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, згідно з ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до повідомлення РСЦ ТСЦ МВС в Чернігівській області від 04.02.2021 року, власником автомобіля марки «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_8 , власником автомобіля «Iveco», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_12 .

Місцевим судом обґрунтовано зазначено, що прокурором у суді не було доведено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 знали чи могли б знати про незаконне використання ОСОБА_9 вищевказаних транспортних засобів.

Колегія суддів також звертає увагу на положення ч.5 ст.96-2 КК України, якими передбачено, що спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю).

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_9 є фактичним власником автомобілів, не підтверджується належними доказами.

Зокрема, користування транспортним засобом не вказує на те, що особа, яка ним користується, набуває право власності на автомобіль (чи інше майно).

Так, суду були надані документи, які підтверджують, що право власності на транспортні засоби, які прокурор вважає за необхідне конфіскувати на користь держави, належать іншим особам, які не мають відношення ні до кримінального провадження ні до вчинення кримінальних правопорушень. Доказів того, що власники транспортних засобів були обізнані про використання належних їм автомобілів для вчинення злочинів прокурором не було надано ні під час судового розгляду, ні суду апеляційної інстанції.

Крім того, звертаючись до суду з клопотанням про вирішення питання про долю речових доказів, прокурор залишив поза увагою вимоги ч.12 ст.100 КПК України, якими передбачено, що спір про належність речей вирішується в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України, під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної норми конфіскуються гроші, цінності та інше майно, які були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або призначалися чи використовувалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, крім випадків коли власник чи законний володілець не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Отже, вирішуючи клопотання прокурора, суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо речових доказів, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, підстав для її скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2021 року про вирішення питання щодо речових доказів - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4