Справа № 142/681/20
Провадження № 1-кп/147/17/21
УХВАЛА

25 травня 2021 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
із секретарем ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду №1 в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000071 від 24.06.2020 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,
встановив:
В провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.
25.05.2021 року прокурором було подано клопотання щодо продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки ризики встановлені під час обрання запобіжного заходу не зникли. Зазначила, що вручити клопотання обвинуваченому не представилось можливим через його відмову.
Обвинувачений та захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , заперечили щодо задоволення клопотання заявленого прокурором, оскільки останнє не було вручено обвинуваченому належним чином, при цьому посилалися на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідних для збереження найсуворішого виду запобіжного заходу. Зазначили, що тримання під вартою є необгрунтованим, оскільки недопитаний свідок обвинувачення є працівником поліції, а тому ОСОБА_4 не має можливості впливу на нього, а речові докази знаходяться у прокурора, що виключає можливість їх пошкодження чи знищення.
Захисник просив суд застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронних засобів контролю, оскільки даний запобіжний захід з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини не вплине на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Крім того, зазначили, що ОСОБА_4 є власником квартири в АДРЕСА_1 , яка дісталась йому у спадок від матері. У даному населеному пункті проживає сестра матері ОСОБА_6 , із якою він підтримує родинні відносини та яка зможе про нього піклуватись у разі необхідності.
Потерпіла та її законний представник в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали, дійшов наступного висновку.
Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.
Також судом встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано ухвалою слідчого судді від 26.06.2020 строком на 60 днів, та востаннє продовжено судом 26.04.2021 на строк 30 днів, а саме до 26.05.2021.
Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
На підставі ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, тобто розглядаючи клопотання про зміну, скасування або обрання запобіжного заходу, суд повинен керуватись положеннями ст. 177, ст. 178, ст. 194 КПК України.
Натомість ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд обов`язок незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 неконституційним визнано положення, щодо автоматичного продовження тримання під вартою без клопотань сторін на стадії підготовчого судового засідання, а тому саме ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд, який здійснює судове провадження обов`язок розглянути питання доцільності тримання під вартою незалежно від наявності клопотань сторін.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» за № 4 від 25.04.2003, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Беручи до уваги вимоги положень ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, у своєму рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 27.03.1991, Європейський суд зазначив про те, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин.
Прокурором не зазначено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не обґрунтовано те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, неодноразовою підставою для оголошення перерви у розгляді даної справи є неявка свідка обвинувачення. Зокрема після продовження судом строку дії запобіжного заходу ухвалою від 26 квітня 2021 року, прокурором не було забезпечено явку свідка в судові засідання, призначені в межах строку дії запобіжного заходу.
Відтак, з урахуванням особи ОСОБА_4 , який до кримінальної відповідальності не притягувався, від правоохоронних органів не переховувався, має постійне місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується формально позитивно, згідно довідки від 14.09.2020 року на обліку у лікаря нароклога та психіатра не перебуває, обставини кримінального провадження, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнивши клопотання захисту, змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.
Щодо носіння електронного засобу контролю, суд вважає, що у даній частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відсутні дані про наявність у розпорядженні поліції за місцем проживання обвинуваченого таких засобів, що може призвести до неможливості виконання ухвали суду.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.
На думку суду запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 .
Згідно п.1 ч.3 ст.202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 181, 183, 193, 197, 331, 350 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені клопотання прокурора Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , - відмовити.
Клопотання захисника, адвоката ОСОБА_5 , - задовольнити частково.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю смт.Красні Окни Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці до 24.07.2021 включно.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за викликом до суду невідкладно; повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілою та її законним представником, свідками; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Відповідно до ч.3 ст. 202 КПК України, доставити ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , звільнити з-під варти.
Ухвалу вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.
Виконання ухвали доручити органам Національної поліції, Вінницькій установі виконання покарань №1.
Контроль за виконанням ухвали покласти на групу прокурорів у даному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні оголосити перерву до 13-00 год. 11 червня 2021 року.

Ухвалу може бути оскаржено протягом семи днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019.

Суддя ОСОБА_1