Справа № 201/2389/21
Провадження № 1-кс/201/822/2021
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача СД ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000062 від 08.03.2021р. за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що 08.03.2021р. до Відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов матеріал від УПП про те, що 08.03.2021р. під час патрулювання за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, біля буд. 12, зупинено автомобіль Ауді д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при перевірці документів надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 з явними ознаками підробки, також встановлено, що реєстраційний номер вищевказаного автомобіля не відповідає дійсності.

08.03.2021р. відомості за даним фактом зареєстровано до ЄРДР за № 0000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

08.03.2021р. під час огляду місця події влучено транспортний засіб автомобіль марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ідентифікаційним номером кузова « НОМЕР_3 », ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

Автомобіль, ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнані речовими доказами, оскільки перелічене майно є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Дізнавачем до суду надано заяву, в якій клопотання про арешт майна просить розглянути без його участі.

Від власника автомобіля марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 надійшли заперечення на клопотання, у яких він пояснив, що автомобіль він придбав у ОСОБА_6 11.01.2021р. за 3000 доларів США, керував автомобілем, про те, що свідоцтво підроблене йому нічого не відомо. Просив відмовити у задоволенні клопотання, автомобіль повернути.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до такого висновку.

08.03.2021р. внесені відомості до ЄРДР за № 0000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Як зазначено у витягу з ЄРДР, 08.03.2021р. до відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов матеріал від УПП про те, що 08.03.2021р. під час патрулювання за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, біля буд. 12, зупинено автомобіль Ауді д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при перевірці документів надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 з явними ознаками підробки.

Дізнавач просить накласти арешт на автомобіль, ключ від автомобілю; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно зі ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Орган досудового розслідування посилається у клопотанні на те, що підробленим є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль.

Варто окремо відзначити стосовно постанови про визнання документа речовим доказом у кримінальному провадженні. Майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених у ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Аналізуючи наведені вимоги закону, висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений у тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне довести слідчому судді обґрунтованість арешту майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке має бути накладений арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Як видно зі тексту постанови дізнавача про визнання автомобіля речовим доказом вона взагалі не містить мотивів прийнятого ним рішення, а лише посилання на обставини кримінального провадження виявлення під час огляду автомобіля свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з ознаками підробки.

Як постанова слідчого, так й інші матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про те, що сам автомобіль був засобом вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст. 258 КК України як використання завідомо підробленого документа.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження не видно, що були виявлені сліди втручання або відсутність він-коду, зазначеному у реєстраційному документі.

Однак установлено, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 з явними ознаками підробки.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування у кримінальному провадження, кваліфікованому за ч. 4 ст. 258 КК України (використання завідомо підробленого документа), органом досудового розслідування не доведено, що вилучений автомобіль відіграє роль речового доказу у кримінальному провадженні, а його утримання забезпечить збереження самого автомобіля з метою уникнення відчуження, знищення та приховання майна.

Разом із тим, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке містить ознаки підробки, відповідає ознаці речового доказу у кримінальному провадженні, і його утримання відповідатиме цілям кримінального провадження - встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суддя слідчий приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню частково в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. Частина 5 ст. 173 КПК України містить положення про необхідність зазначення в ухвалі слідчого судді згідно переліку тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття рішення про задоволення клопотання.

З урахуванням вказаних вимог, суддя слідчий вважає за необхідне зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене в рамках кримінального провадження № 0000062 від 08.03.2021р. за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, під час огляду 08.03.2021р. майно:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 - шляхом позбавлення права розпорядження та користування майном, з метою збереження речових доказів.

У задоволенні клопотання в частині накладення арешту на автомобіль «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ідентифікаційним номером кузова « НОМЕР_4 », ключ від автомобілю відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу повернути ОСОБА_5 вилучене під час проведення огляду 08.03.2021р. за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, біля буд. 12, майно:

автомобіль «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ідентифікаційним номером кузова « НОМЕР_4 », ключ від автомобілю.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошений 16 березня 2021 року о 09 год. 05 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1