Справа № 462/191/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/994/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 462/191/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Репужинці Городенківського району Івано-Франківської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України,
з участю секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 02 липня 2020 року: ОСОБА_6 визнний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох)років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавленні волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді 7(семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавленні волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 7(семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2018 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, більш суворим за даним вироком остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 7(семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 залишено без змін до набрання вироком законної сили. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду, 13.12.2017 близько 04 год. 00 хв. ОСОБА_5 , обвинувальний акт відносно якого скерований до суду 30.10.2017 Солом`янським управлінням поліції головного управління Національної поліції у м. Києві у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за попередньою змовою в групі осіб з особою, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, та ОСОБА_6 , раніше судимим 12.09.2016 вироком Залізничного районного судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України, який змінено ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2016 з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі, маючи спільний намір на повторне таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у барі, поруч із автовокзалом, що на АДРЕСА_4 , керуючись єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, таємно повторно викрали військовий рюкзак, світло-зеленого кольору, вартістю 400 грн., в якому знаходились військова куртка вартістю 600 гривень, особистий одяг потерпілого, загальною вартістю 1500 гривень, паспорт громадянина України та військовий квиток виданий на ім`я потерпілого, павербанк чорного кольору вартістю 500 гривень, зарядний пристрій вартістю 150 гривень, мобільний телефон марки «Meizu M3S», сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку експерта №16/451 від 05.06.2020 становить 1962,90 гривень, в якому була вставлена сім карта мобільного оператора «Лайф», та сім карта мобільного оператора «Київстар», мисливський ніж вартістю 650 гривень, 2 банківські картки «Приватбанк» і з яких в подальшому було знято гроші в сумі 1400 грн.
Після вчинення даного злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з місця події втекли. Своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_12 завдли матеріальної шкоди на загальну суму 7162,90 грн.
Окрім цього, 16.12.2017 близько 02.00 год. ОСОБА_5 , обвинувальний акт щодо якого скерований до суду 30.10.2017 Солом`янським управлінням поліції головного управління Національної поліції у м. Києві у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за попередньою змовою в групі осіб із ОСОБА_6 , перебуваючи по вул. Залізничній у м. Львові, неподалік Залізничного вокзалу станція Львів, маючи спільний умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, здійснили розбійний напад з корисливих мотивів, погрожуючи потерпілому ОСОБА_11 предметом схожим на газовий балончик, при цьому висунувши погрозу про його застосування на відмову у вимозі про надання мобільного телефону та інших цінних речей. Вказані дії потерпілий сприйняв як загрозу його здоров`ю, а відтак жодного опору не чинив, після чого відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «LenovoVibe», ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ НОМЕР_4 , чорного кольору вартість якого, згідно висновку експерта №16/451 від 05.06.2020 становить 1456,20 грн., в котрому знаходилась флеш карта, ємністю 32 ГБ, сім карта «МТС», навушниками марки «EarРods», вартість якого, згідно висновку експерта №16/451 від 05.06.2020 становить 362,40 гривень та ланцюжком із металу сірого кольору без визначеної вартості, чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 1818, 6 грн.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі стверджує, що злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не вчиняв, а навпаки, надавав потерпілому допомогу та намагався захистити його. У зв`язку з цим, просить апеляційний суд переглянути вирок щодо нього, та належним чином кваліфікувати його дії.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_5 змінити: перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 К України та призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що відповідно до наданих як потерпілим ОСОБА_14 , так і обвинуваченим ОСОБА_15 показань щодо обставин події вбачається, що початкова стадія злочину проти ОСОБА_16 не супроводжувалася раптовою, короткочасною, агресивною насильницькою дією, що, у свою, чергу ставить під сумнів висновок суду про те, що в ході вчинення ОСОБА_15 злочину проти ОСОБА_16 мав місце напад в розумінні визначення, наведеного судом у вироку. Останнє, на думку захисника, виключає в діях ОСОБА_17 наявність одного із обов`язкових елементів об`єктивної сторони складу розбою, а саме нападу.

Крім того, апелянт вказує, що стороною обвинувачення в належному процесуальному порядку не було здобуто відомостей для відповіді на питання, ча застосування конкретного газового балончика могло призвести до тих наслідків, які вважають небезпечними для життя і здоров`я людини.

Звертає увагу, що у матеріалах кримінального провадження містяться лише протокол огляду місця події від 16.12.2017, протокол огляду предмету від 16.12.2017, відповідно до якого слідчим оглянуто балончик, виготовлений із металу сірого кольору з надписом червоного кольору «Терен-4М» та чорного кольору «Препарат сльозоточивої та дратівливої дії» та постанова про визнання речових доказів від 16.12.2017. Інших документів (доказів), які б безпосередньо вказували на газовий балончик як на знаряддя злочину (речового доказу) до суду не надано.

У цьому аспекті захисник покликається на постанову Верховного Суду № 638/5312/16-к від 11.12.2018, у якій зазначено, що «використання газового балончика при заволодінні чужим майном створює склад розбійного нападу не в будь-якому випадку, а лише тоді, коли таке застосування газової речовини або погроза її застосування під час вчинення злочину було чи могло бути небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого».
Зазначає також, що у згадуваній постанові йдеться про те, що для правильної кваліфікації дій та розмежування грабежу від розбою суду слід було з`ясувати, чи була речовина, яка містилася в газовому балончику, за своїм хімічним складом та властивостями небезпечною для життя чи здоров`я потерпілого та чи потягло або могло потягнути такі наслідки для потерпілого її застосування під час злочину.
Також апелянт вважає, що зміст відповідей потерпілого вказує на те, він ймовірно дійсно відчував страх за своє здоров`я через можливість побиття його групою молодих людей та застосування до нього сльозогінного газу, однак це не є достатнім для висновку про те, що емоція пов`язувалася ним з ймовірністю настання таких наслідків, які в розумінні диспозиції ст. 187 КК України та Постанови Пленуму ВСУ №10 є небезпечними для життя та здоров`я.
Враховуючи наведене, захисник зазначає, що висновок суду про наявність діях ОСОБА_17 складу розбою є помилковим.
Стверджує, що стороні захисту не було надано доступу до жодного з речових доказів, які були визнані такими, а тому, на думку захисника, суд не мав права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Натомість, суд призначив на стадії судового розгляду судову товарознавчу експертизу, об`єктом дослідження якої стали речові докази, які не були відкриті стороні захисту.
У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, а також апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 . Не заперечує вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, проте заперечує кваліфікацію його дій за епізодом від 16 грудня 2017 року за ч. 2 ст. 187 КК України. Стверджує, що жодних погроз застосувати щодо потерпілого ОСОБА_11 газовий балончик не висловлював, хоча не заперечує, що тримав такий балончик у руці. Зазначений балончик йому дав товариш.

Захисник ОСОБА_9 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просить такі задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 підтримав апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 з наведених у них мотивів.

Прокурор ОСОБА_8 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 заперечив, просить вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_11 не підтримав доводи апеляційних скарг. Повідомив суду про обставини справи, пояснивши, що в десятих числах грудня 2017 року від проводив одногрупницю на вокзал. Коли повертався, побачив хлопців, які йшли попереду. Хлопці зауважили його, сповільнили ходу, та, коли порівнялися з ним, зупинили його під надуманим приводом, притисли до огорожі за передпліччя (один справа, інший зліва). ОСОБА_5 зірвав з нього ланцюжок. Крім того у нього з кишень забрали мобільний телефон, навушники та дрібні гроші. Коли він глянув через плече, чи є можливість втекти, ОСОБА_5 це помітив та сказав йому: «Не рипайся, бо залишишся без очей», при цьому потерпілий побачив, що ОСОБА_5 у руці тримав якийсь предмет, можливо газовий балончик, хоча не впевнений на 100%. Потерпілий зазначив, що ОСОБА_5 поводився агресивно, що викликало у нього відчуття загрози побиття та застосування щодо нього газового балончика. Чув, що такий балончик викликає різкий біль в очах та подразнення слизової носа.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти доводів апеляційних скарг, пояснення потерпілого ОСОБА_11 , обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України за обставин встановлених судом, - відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.
Поряд із цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про незаконність вироку в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за епізодом від 16 грудня 2017 року за ч. 2 ст. 187 КК України.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 187 КК України допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а викладені у вироку в цій частині висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 408, п.2, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставами для зміни вироку.
Вироком суду ОСОБА_18 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства (розбій), небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій; ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства (розбій), небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
В обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства (розбій), небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, суд у вироку покликався, зокрема, на протоколи пред`явлення особи для впізнання від 16.12.2017; постанову про визнання речовими доказами від 16.12.2017 мобільного телефону марки LenovoVibe, навушників марки EarPods, білого кольору, ланцюжка з металу сірого кольору; постанову від 16.12.2017 про визнання речовими доказами предмету схожого на газовий балончик із написом «Терен 34 М»; висновком експерта від 05.06.2019 щодо вартості майна; показаннями потерпілого ОСОБА_11 .
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано наступне.
Обґрунтовуючи висновок про вчинення ОСОБА_5 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 розбою, суд серед іншого покликався на Постанову Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», зазначивши, що з об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння майном, де напад це раптова, несподівана для потерпілого, короткочасна, агресивна, насильницька дія.
Разом з тим, іншою обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 187 КК, є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», застосування до потерпілого без його згоди отруйних чи сильнодіючих речовин (газів) з метою заволодіння його майном потрібно розглядати як насильство і залежно від того, було воно небезпечним для життя або здоров`я чи не було, кваліфікувати такі дії за ч. 2 ст. 186 КК або за відповідною частиною ст. 187 КК.
Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.
При цьому, використання газового балончика при заволодінні чужим майном створює склад розбійного нападу не в будь-якому випадку, а лише тоді, коли таке застосування газової речовини або погроза її застосування під час вчинення злочину було чи могло бути небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Як вбачається з вироку, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, полягає в тому, що ОСОБА_5 маючи при собі предмет, схожий на газовий балончик, погрожував ним ОСОБА_11 та саме застосування газового балончика у випадку реалізації погрози, суд розцінив як насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 .
Разом з тим, на думку колегії суддів, для правильної кваліфікації дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та розмежування грабежу від розбою суду необхідно було з`ясувати, чи була речовина, яка містилася в газовому балончику, за своїм хімічним складом та властивостями небезпечною для життя чи здоров`я потерпілого та чи потягло або могло потягнути такі наслідки для потерпілого її застосування під час злочину.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судово-хімічна експертиза вмісту газового балончика, який в ході досудового слідства вилучено і долучено до матеріалів справи як речовий доказ, не проводилася.
Крім того, як вбачається з журналу судового засідання, речовий доказ газовий балончик судом не оглядався, хоча сторона захисту заявляла відповідне клопотання. Тим самим судом не виконана вимога ст. 357 КПК України, що є істотним порушенням.
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за епізодом від 16.12.2017 слід перекваліфікувати на ч. 2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч.2 ст. 50, ч.1, ч.2 ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.
Крім того слід вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

При призначенні ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його більш активну участь у вчиненому, особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у вигляд 5 років 6 місяців, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Крім того, слід вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Також, як вбачається з матеріалів провадження вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У зв`язку з наведеним, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 слід призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів 5 років позбавлення волі; ОСОБА_5 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів 5 років 6 місяців позбавлення волі. Крім того, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року у виді 4 років позбавлення волі більш суворим покаранням за даним вироком визначити ОСОБА_5 у остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 липня 2020 рокущодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів 5 років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року у виді 4 років позбавлення волі більш суворим покаранням за даним вироком визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3