ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/452/21 Справа № 212/282/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002241 від 07 жовтня 2019 року, від 08 травня 2020 року, за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 ,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на нього обв`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.
06 жовтня 2019 року, в невстановленому місці, в невстановлений час, але не пізніше 21.45 години, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , з яким у нього склались неприязні стосунки на фоні ревнощів до дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_11 . У зв`язку з чим, ОСОБА_7 , для реалізації свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, підшукав собі знаряддя злочину металеву палицю, електрошокер та кухонний ніж.
В той же день, 06 жовтня 2019 року, приблизно в 21.45 годин, ОСОБА_7 прийшов до місця мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , та став чекати останнього на майданчику п`ятого поверху одно під`їзного жилого будинку.
Після чого, близько 22.00 годин, ОСОБА_8 , вийшов з квартири за місцем свого мешкання де його чекав ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 , діючи з метою здійснення задуманого злочину, знаходячись на майданчику п`ятого поверху під`їзду вказаного будинку, взявши в праву руку металеву палицю, яку приніс з собою та визначивши собі таким чином знаряддя злочину, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з метою спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, умисно наніс не менш 3-х ударів в ділянку голови потерпілого, а саме лівої тім`яної, лобової та потиличної областей, не переслідуючи за мету заподіяти останньому смерть.
Після цього, ОСОБА_7 припинив свої злочинні дії, досягнувши своєї злочинної мети, та покинув місце злочину, а в подальшому потерпілого ОСОБА_8 бригадою швидкої медичної допомоги, в той же день було госпіталізовано до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», де потерпілому було надано належну медичну допомогу.
Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно - мозгова травма синець лівого ока, забійні рани лівої тім`яної, лобової та потиличних областей, осколковий втиснений перелом лівої скроневої кістки, лінійні переломи лобової та лівої тім`яної кісток, епідуральна гематома, субдуральна гематома, забій головного мозку 2 ступеню, пневмоцефалія, які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок змінити в частині стягнення моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого на його користь моральну шкоду у розмірі 500000 гривень. На переконання потерпілого, визначена судом сума стягнення не відповідає фактично понесеним ним моральним втратам. ОСОБА_8 вказує на те, що внаслідок зухвалих дій обвинуваченого він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, пережив сильний стрес, фізичний біль та страждання. Окрім цього, після отримання травми він змушений періодично проходити обстеження та лікування, а також позбавлений можливості допомагати матері по господарству та влаштуватись на високооплачувану роботу задля утримання своєї хворої дитини.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що наявність численних ушкоджень життєво важливого органу потерпілого свідчить про неабияку жорстокість в поведінці обвинуваченого та вказує на значну ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та виняткову небезпечність обвинуваченого для суспільства. Прокурор звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 заздалегідь підшукав знаряддя вчинення злочину у вигляді електрошокеру, металевої палиці та кухонного ножа, які використовуються для заподіяння руйнівної фізичної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілого, які апеляційні скарги підтримали, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційних скарг, висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, прокурор та потерпілий не оскаржують.
За таких обставин, суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а також обґрунтованості визначеної судом для відшкодування моральної шкоди.
При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, офіційно працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не є інвалідом, за місцем мешкання характеризується позитивно, відшкодував завдану матеріальну шкоду в повному обсязі.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, відшкодування завданої шкоди та не встановив таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам провадження, зокрема зухвалості дій обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 заздалегідь готувався до вчинення злочину, зокрема підшукав собі знаряддя злочину металеву палицю, електрошокер та кухонний ніж. Поряд із цим, обвинувачений, усвідомлюючи небезпечність та наслідки своїх дій, завдав потерпілому не менше 3 ударів у життєво важливий орган голову.
Наведені обставини, на переконання колегії суддів, вказують на особливу жорстокість та виняткову небезпечність обвинуваченого для суспільства.
Колегія суддів вважає, що за вказаних умов виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, офіційно працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не є інвалідом, за місцем мешкання характеризується позитивно, відшкодував завдану матеріальну шкоду в повному обсязі.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та відшкодування завданої шкоди.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, що відповідатиме його особі та сприятиме його виправленню.
Вирішуючи питання обґрунтованості визначеного судом розміру стягнення в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_8 заявив вимоги про відшкодування завданої злочином моральної шкоди, яку він оцінив у 500000 грн.
Разом із цим, суд визнав заявлену суму завищеною та вважав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди лише 100000 грн.
Надаючи оцінку обставинам провадження, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір стягнення не відповідає понесеним ОСОБА_8 моральним втратам.
Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпілий зазнав значних душевних страждань, пов`язаних з порушенням звичного способу життя, внаслідок отримання тілесних ушкоджень та необхідності лікування.
Ці обставини не в повній мірі враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілим вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів не погоджується.
На переконання колегії суддів, розмір моральних збитків у 200000 грн. відповідатиме понесеним моральним втратам та буде справедливим по відношенню до потерпілого.
Водночас, з урахуванням сплачених в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_8 та що останній не заперечував в судовому засіданні, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого 190000 грн.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу потерпілого, та в повному обсязі прокурора, та приходить до висновку про необхідність скасування вироку в частинні призначення покарання та стягнення моральної шкоди, з ухваленням нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та стягнення моральної шкоди.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 190000 (сто дев`яносто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частин вирок залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4