Дата документу 01.03.2021 Справа№ 324/719/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/719/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/462/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новополтавка Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відео конференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Прокурор Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 ч.3 ст.289 КК України, і призначено покарання: за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.15 ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 постановлено призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення постановлено задовольнити частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 10309,80 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, 700 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяних злочином, а всього 710309,80 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи в кримінальному провадженні грошові кошти в сумі 980,70 гривень.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Початок строку відбування ОСОБА_6 покарання постановлено обчислювати від дня його фактичного затримання - з 21 березня 2020 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою постановлено залишити без змін. Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не пізніше ніж 16 січня 2021 року включно.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації судом його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 постановлено призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання: за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.15 ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, строки якого є нижчими від найнижчої межі, передбачені санкціями даних статей.

При цьому, посилання суду першої інстанції на положення ст.69 КК України відсутні.

Крім того, в порушення вимог ст.59 КК України, судом у вироку не конкретизовано, яке майно підлягає конфіскації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з кваліфікацією його дій за п.6 ч.2 ст.115 КК України та зазначає, що він спочатку скоїв вбивство, а потім побачив мопед, який стояв поряд. Визнає той факт, що кілька разів вдарив велосипедиста, який їхав йому на зустріч, оскільки думав, що це людина, яка стояла на зупинці та виражалася в його бік нецензурною лайкою, що його обурило та спровокувало на те, що він пішов додому, щоб взяти що-небудь, щоб провчити його. При цьому, що умислу на вбивство він не мав, а лише хотів провчити потерпілого, однак потерпілий, навіть тоді, коли побачив його з прутом, продовжував висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою, що дуже його обурило та стало причиною побиття ним потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст.123 КК України, оскільки потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

На думку апелянта, судом першої інстанції не були взяті до уваги всі обставини, що пом`якшують покарання, а також те, що він не знав, що потерпілий був неповнолітнім та причиною його поведінки була неадекватна поведінка останнього.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 заперечує проти кваліфікації його дій за ст.289 КК України, оскільки двигун мопеда він не запустив, мопедом не керував.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене покарання судом першої інстанції є для обвинуваченого ОСОБА_6 занадто м`яким та вважає, що останній не розкаявся та не зрозумів, що накоїв.

Згідно з вироком суду, 21 березня 2020 року приблизно о 01-00 годині ОСОБА_11 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз зупинку громадського транспорту, що розташована у безпосередній близькості від магазину «ФОП ОСОБА_12 » по АДРЕСА_2 , побачив неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на вказаній зупинці, куди приїхав на мопеді «Карпати V-50» та, підійшовши до останнього, попросив цигарку і між ними відбулась розмова.

Після розмови у ОСОБА_14 виник прямий злочинний умисел на умисне вбивство з корисливих мотивів, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та незаконне заволодіння його транспортним засобом, а саме мопедом «Карпати V-50».

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_11 за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у господарській будівлі взяв металевий прут, який мав на меті використати як предмет для вчинення умисного вбивства, та, тримаючи його у руці став повертатись до вищезазначеної автобусної зупинки.

Приблизно о 01:30 годині ОСОБА_11 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи прямий злочинний умисел на умисне вбивство з корисливих мотивів, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та незаконне заволодіння транспортним засобом останнього, а саме мопедом «Карпати V-50», проходив по асфальтованій дорозі, яка сполучає вул. Дружби та вул. Миру с. Семенівка Пологівського району Запорізької області, у напрямку зупинки громадського транспорту, розташованої у безпосередній близькості від магазину «ФОП ОСОБА_12 » по АДРЕСА_3 вказаного населеного пункту, де перебував останній. У цей час по вказаній дорозі на зустріч ОСОБА_15 у напрямку від вул. Миру до вул. Дружби с. Семенівка рухався ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який освітлював собі дорогу ліхтарем. Побачивши світло ліхтаря, ОСОБА_11 , вважаючи, що йому назустріч рухається неповнолітній ОСОБА_13 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел на його умисне вбивство з корисливих мотивів, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив, який полягав у подальшому незаконному заволодінні транспортним засобом неповнолітнього потерпілого, за допомогою металевого прута, який тримав у руках, умисно наніс металевим прутом не менше двох ударів в область голови ОСОБА_16 , які є небезпечними для життя в момент заподіяння, від яких останній впав на землю у непритомному стані. Таким чином, ОСОБА_11 вважав, що скоїв умисне вбивство ОСОБА_13 . Після цього ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_16 , який лежав на землі у непритомному стані, та побачивши, що це не неповнолітній ОСОБА_13 , зрозумів, що помилився в особі потерпілого, та залишив місце скоєння злочину.

Внаслідок зазначених дій у ОСОБА_16 виявлено травматичний вивих 1, 2, 3, 4 зубів на нижній щелепі справа, 1 зуба на верхній щелепі зліва, перелом шийки 4 зуба на верхній щелепі зліва, рану на верхній щелепі, які викликали стійку втрату загальної працездатності менш як на одну третину та за цією ознакою кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості, утворились від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею і могли виникнути при обставинах та в час, вказаний освідуємим.

Зазначеним ОСОБА_11 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки смерть ОСОБА_16 не настала.

Далі, 21 березня 2020 року приблизно о 01:40 годині ОСОБА_11 підійшов до зупинки громадського транспорту, що розташована у безпосередній близькості від магазину «ФОП ОСОБА_12 » по АДРЕСА_2 , де перебував неповнолітній ОСОБА_13 , та реалізуючи свій прямий, злочинний умисел на умисне вбивство з корисливих мотивів, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив, який полягав у подальшому незаконному заволодінні транспортним засобом неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 , а саме мопедом «Карпати V-50», за допомогою металевого прута, який тримав у руках, умисно наніс не менше п`яти ударів по голові неповнолітнього ОСОБА_13 , що є небезпечними в момент заподіяння, від яких останній впав на землю у непритомному стані. Після цього ОСОБА_11 , не зупиняючись на скоєному, наніс лежачому на землі неповнолітньому потерпілому ОСОБА_13 не менше п`яти ударів металевим прутом по голові, спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому луски лобової кістки зліва, лівої очноямкової частини лобової кістки, лівих великого та малого крил клиноподібної кістки, тіла клиноподібної кістки та спинки турецького сідла, луски, піраміди та соскоподібного відростку лівої скроневої кістки, лінійний перелом піраміди правої скроневої кістки, крайовий перелом правого малого крила клиноподібної кістки, крововиливу в тіло клиноподібної кістки, епідурального крововиливу на рівні уламкового перелому кісток склепіння та основи черепу зліва, субдурального крововиливу над верхньобічною поверхнею тім`яної та скроневих часток правої півкулі головного мозку об`ємом до 40 мл, субарахноїдальних крововиливів: на базальній поверхні лобової та скроневих часток, що розповсюджується на верхньобічну поверхню лівої півкулі головного мозку, над верхньобічною поверхнею лобової, тім`яної та скроневих часток правої півкулі і головного мозку, по внутрішній поверхні потиличної частки правої півкулі головного мозку, забою головного мозку по базальній та верхньобічній поверхні скроневої частки лівої півкулі головного мозку, по верхньобічній поверхні лобової, скроневої, тім`яних часток правої півкулі головного мозку; субарахноїдальний крововилив по нижній поверхні лівої півкулі мозочка, крововиливів в м`які тканини голови, рани, садна, синці, набряк м`яких тканин на голові, від яких потерпілий помер на місці події. Вказаними діями ОСОБА_11 вчинив умисне вбивство неповнолітнього ОСОБА_13 з корисливих мотивів.

Після цього, приблизно о 01-45 годині 21 березня 2020 року ОСОБА_11 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд із зупинкою громадського транспорту, що розташована у безпосередній близькості від магазину «ФОП ОСОБА_12 » по АДРЕСА_3 , переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив та мету, після вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів неповнолітнього ОСОБА_13 підійшов до мопеду «Карпати V-50», вартість якого складає 2987 гривні 93 копійки, який належав потерпілому та знаходився біля вищезазначеної зупинки громадського транспорту та здійснив спробу запуску двигуна для подальшого руху на ньому. Однак, ОСОБА_11 двигун мопеда «Карпати V-50» запустити не зміг, після чого залишив мопед у вказаному місці та покинув місце скоєння злочину. Зазначеним ОСОБА_11 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як двигун мопеду не запустився.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити в межах заявлених вимог та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити в межах заявлених вимог, заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження в цілому цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані в провадженні докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, вказуючи на відсутність в нього умислу на вбивство, та пояснив, що 20 березня 2020 року ввечері він зустрівся із неповнолітніми ОСОБА_17 і його другом ОСОБА_18 , з якими вживали алкогольні напої в с. Григорівка. Він особисто випив 0,5 літрів горілки. Випивали до 22.00 години, після чого він пішов до магазину бару в с.Григорівка, де зустрів знайомого із компанією. Він випив ще бокал пива, і приблизно о 00-00 годин пішов додому до бабусі в с.Семенівку. На зупинці с.Семенівка він побачив хлопця молодого віку, з яким раніше не був знайомий. Поряд з ним знаходився мопед вітчизняного виробництва. Він запитав хлопця про те, що він тут робить, на що останній відповів, що когось чекає. Він спитав у нього прикурити, а він відповів, що не палить. Зміст розмови з хлопцем і чи був між ними конфлікт, не пам`ятає. Після розмови вирішив дома взяти важкий предмет, щоб «вирубити» хлопця, тобто вдарити декілька разів так, щоб останній втратив свідомість. Він прийшов додому, приблизно через 20 хвилин. До будинку не заходив, в дровнику знайшов металевий прут довжиною приблизно 50 см, товщиною з палець із загостренням з однієї сторони. Зазначений предмет він взяв для того, щоб «вирубити» хлопця на зупинці з метою забрати його мотоцикл, бо йому щось не сподобалось в розмові з ним. Потім він пішов на зупинку, і побачив, що йому хтось їде на зустріч з ліхтарем на лобі. Він подумав, що це їде хлопець із зупинки, тому він вдарив його один раз металевим прутом по голові, на що ця людина впала на землю. Він підійшов і ще раз вдарив прутом по голові. Після чого побачив, що це не той хлопець, якого збирався бити. Цей чоловік лежав на землі, не кричав, чи втрачав свідомість - не бачив, допомогу йому він не надавав. Якби це був хлопець із зупинки, то він би забрав мопед і поїхав на ньому. Після чого, він пішов на зупинку, де знаходився хлопець. Коли його побачив, то підійшов і без розмови став наносити удари металевим прутом в область голови. Удари наносив наугад, цілився в голову, щоб «вирубити». Усього наніс приблизно 15 ударів по голові. Спочатку від першого удару хлопець на зупинці ухилився назад, потім відбіг до дороги, де він вдарив його металевим прутом по голові. Хлопець хотів відбитися після нанесення йому 1-2 ударів. Від нанесених ударів хлопець впав на землю і він наніс ще декілька ударів по голові, не менше п`яти, після чого хлопець перестав балакати. Потім він підійшов забрати мопед, сів за кермо, однак він не завівся. На мопеді збирався їхати в с.Новополтавка до матері. Намагався завести 1-2 хвилини. Після чого він кинув мопед на землю і вдарив металевим прутом по бачку мопеда із люті, оскільки він не завівся. Далі він підійшов до хлопця, який ознак життя не подавав, і вдарив його ще раз металевим прутом по голові. Потім він подзвонив матері в с.Новополтавка і попросив, щоб вона його забрала, при цьому повідомив її про вчинене ним вбивство людини, однак мати відповіла йому, що не може це зробити через відсутність пального. Тому він пішки направився в с. Новополтавка. Йшов всю ніч, вранці прибув до села. Металевий прут викинув в с. Новополтавка біля покинутого будинку. Коли прийшов до матері, то подзвонила бабуся, і він їй сказав, що вбив людину, після чого по телефону з ним поговорила жінка, яка повідомила, що за ним зараз приїде поліція. Також повідомив, що раніше в стані сп`яніння у нього була агресія, однак це не приводило до тяжких наслідків.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ст.289 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_13 , суду показала, що 20 березня 2020 року її сини - ОСОБА_19 і ОСОБА_20 разом пішли гуляти ввечері. Близько 02-00 ночі вона не додзвонилась до сина ОСОБА_21 . Старший син пішов його шукати і знайшов його непритомним в центрі села на зупинці в калюжі крові. Вона викликала швидку допомогу. Перший на місці був ОСОБА_22 , який теж викликав швидку допомогу. На місці лежав мопед «Карпати» синього кольору, який власними силами зібрав загиблий. Сина характеризує з позитивної сторони: доброзичливий, безконфліктний, всім допомагав.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 , який є родичем загиблого ОСОБА_13 і потерпілої ОСОБА_10 , суду показав, що 20 березня 2020 року на своєму велосипеді він приїхав працювати до знайомого ОСОБА_23 , у якого був до 00-55 години 21 березня 2020 року. Потім повертався додому через балку, котив велосипед, ліхтарем в руках підсвічував собі дорогу. Раптово отримав 2 удари по обличчю: 1-й удар в щелепу, після чого впав на землю, 2-й удар в потилицю, після чого втратив свідомість. Бачив силует нападника, описати не може, і бачив предмет схожий на дубинку, приблизно 50 см. Отримав пошкодження щелепи, забій головного мозку. Загиблого ОСОБА_13 характеризує з позитивної сторони: добра дитина, безконфліктний.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показав, що 20 березня 2020 року потерпілий ОСОБА_16 працював у нього вдома. Після чого останній поїхав від нього на велосипеді додому, однак після 00-00 години 21 березня 2020 року йому подзвонив і сказав, що його побили, він втратив свідомість, попросив допомоги. На місці нападу він побачив, що ОСОБА_16 був у крові, без зубів. Розповідав, що його чимось важким вдарили по щелепі і по потилиці, збирав свої зуби. Він взяв потерпілого, його велосипед і доставив додому. Наступного дня дізнався, що вбили ОСОБА_13 . Причина нападу йому не відома.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , який є батьком загиблого ОСОБА_13 , показав, що 20 березня 2020 року він пішов на роботу, після 00-00 години подзвонили і сказали терміново приїхати додому. Син ОСОБА_26 повідомив, що ОСОБА_21 лежить в калюжі крові. Мопед ОСОБА_27 , 1992 року виготовлення, був поламаний, однак син ОСОБА_21 повністю його відремонтував і цього дня перший раз виїхав покататись на ньому. На місці події був приблизно о 03-30 години 21 березня 2020 року. Мопед лежав на землі біля зупинки на правому боці і мав пошкодження: на бачку вм`ятина і облізла краска, яких раніше не було. Рябко ОСОБА_21 характеризує з позитивної сторони: спокійний, безконфліктний.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 , який є другом загиблого ОСОБА_13 , показав, що 20 березня 2020 року вони з друзями зустрілись близько о 23-00 годині в барі в с.Григорівка. В барі він зустрів ОСОБА_6 , який перебував в стані сп`яніння, хитався. ОСОБА_28 був сам по собі, підходив, сидів, виходив курити. Близько 00-30 годин 21 березня 2020 року він пішов проводжати дівчину додому в сторону с. Григорівка, в цей час ОСОБА_28 пішов в сторону с.Семенівка. Після того, як він провів дівчину, то пішов додому в с.Семенівка, де на зупинці побачив, що лежить тіло, на відстані метра від дороги і 10 метрів від зупинки. Біля голови калюжа крові. Впізнав загиблого ОСОБА_21 , який був без ознак життя, тілесних ушкоджень не бачив. Близько 02-40 годин він зателефонував до швидкої допомоги. Брат загиблого - Ростик, приїхав на велосипеді через 5-10 хвилин, а через 30 хвилин приїхала швидка допомога. Біля зупинки лежав мопед ОСОБА_27 , на відстані 10 метрів від тіла, на якому був пошкоджений бачок. Мопед належав загиблому ОСОБА_21 , який був хорошим, добрим, не конфліктним хлопцем, розбирався в техніці, не курив. Із обвинуваченим близько не знайомий.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 , який є рідним братом загиблого ОСОБА_13 , показав, що 20 березня 2020 року ввечері із братом пішли гуляти біля школи з друзями. Купили алкоголь. Ярослав пив пиво. Спілкувались з друзями до 23-30 години, після чого він пішов проводжати дівчину додому в с.Григорівка. Пізніше йому подзвонив ОСОБА_21 , сказав що виїхав на мопеді і чекає його на зупинці, на що він відповів, щоб він їхав додому. Близько 01-10 годин 21 березня 2020 року знову подзвонив ОСОБА_21 , сказав, що поїхав додому, де буде чекати його дзвінка, щоб забрати брата на мопеді. Близько 01-53 години він йшов додому, ОСОБА_21 не відповідав на телефон. Проходив неподалік зупинки нічого не побачив, в цей час розмовляв по телефону. Дома мати сказала, що немає ОСОБА_21 , тому він на велосипеді поїхав його шукати на зупинку. Приблизно о 02-30 години біля зупинки побачив ОСОБА_30 в паніці, який розмовляв по телефону. Між зупинкою і дорогою лежало тіло ОСОБА_21 , без пульсу. На зупинці також лежав мопед, на якому була вм`ятина на бачку, якої раніше не було. Він повідомив про все матір, яка потім приїхала на місце. Брата характеризує з позитивної сторони: не курив, добра людина, не конфліктний, ворогів не було, рідко вживав алкоголь.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показала, що 20 березня 2020 року вона зустрілась з друзями. Також були ОСОБА_21 і ОСОБА_32 . Пили пиво, в тому числі ОСОБА_21 . Після чого розійшлись, вона з ОСОБА_26 пішла додому. ОСОБА_21 під`їжджав на мотоциклі, потім уїхав. Близько 01-00 години ОСОБА_21 дзвонив Ростику і казав, що чекає його на зупинці. Близько 01-57 годин вона дзвонила ОСОБА_21 , однак він не відповів. З ОСОБА_21 навчались в школі, він був спокійним, не курив. Із ОСОБА_33 навчались в одному класі, конфліктів з ним не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 показав, що 20 березня 2020 року ввечері він зустрічався із ОСОБА_28 і ОСОБА_35 . Вживали спиртні напої, після чого пішли додому, а ОСОБА_28 пішов далі, був в стані сп`яніння.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_36 , яка є бабусею обвинуваченого ОСОБА_6 , показала, що її онук ОСОБА_6 гостював, допомагав по господарству. 20 березня 2020 року близько 19-00 години онук пішов гуляти, і вони домовлялись, що він повернеться до 00-00 години. Близько 00-15 години 21 березня 2020 року онук по телефону повідомив, що вже йде додому і вона лягла спати. Вранці їй подзвонила сусідка і повідомила, що вбили хлопця ОСОБА_21 . ОСОБА_6 додому не прийшов, на дзвінки не відповідав. Вона повідомила матір і батька онука про його зникнення. Була стурбована пропажею онука, тому пішла на зупинку, де вбили хлопця. На зупинці працівників поліції повідомила, що у неї пропав онук ОСОБА_6 , якого теж могли вбити. В цей час на її телефон подзвонила мати ОСОБА_6 , яка сказала, що онук прийшов до неї. По телефону вона повідомила ОСОБА_6 про вбивство на зупинці, на що він відповів, що знає про це, оскільки це зробив він. Поліцейський дівчина, що була поруч чула розмову. Обвинуваченого характеризує з доброї сторони: нормальна дитина, любив допомагати по господарству, іноді чула від нього запах алкоголю.

Також судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка, а саме:

згідно з протоколом слідчого експерименту від 08 травня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , останній розповів про обставини вчиненого щодо нього злочину, зокрема пояснив, що 20 березня 2020 року приблизно о 20-35 годині приїхав на велосипеді до свого друга-співробітника, який мешкає в с.Семенівка Пологівського району Запорізької області, щоб допомогти йому робити ремонт. 21 березня 2020 року близько 01-00 години поїхав додому. Рухаючись стежкою, якою виїхав на вул. Дружби в с.Семенівка, він йшов пішки, при цьому котив велосипед. За 20 метрів від себе побачив силует, а потім отримав один удар по обличчю по щелепі та зубах, а другий ззаду по голові. Після першого удару він впав на дві руки, а після другого - втратив свідомість. Коли прийшов до тями, тобто о 01-22 годині 21 березня 2020 року, подзвонив ОСОБА_37 та дружині, розповів що трапилося. Далі приїхав друг та відвів потерпілого додому. Зазначеними ударами ОСОБА_16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді розриву верхньої губи, вибито 6 зубів та 3 хитаються (т.2 а.п. 8-12);

згідно з протоколом слідчого експерименту від 21 березня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 , останній розповів про обставини вчиненого ним злочину, зокрема пояснив, що 20 березня 2020 року увечері він зустрівся із товаришем ОСОБА_17 і його другом ОСОБА_18 , в магазині біля церкви купили пляшку 0,7 л горілки, чотири пляшки напою «Рево», після чого пішли на зупинку біля магазину в с. Григорівка, де з ОСОБА_38 розпили горілку та пішли в центр с. Григорівка. Там він попрощався з хлопцями, які пішли додому, а сам зайшов до магазину бару в с.Григорівка, де зустрів знайомого ОСОБА_39 та його товариша ОСОБА_40 . Він випив з останніми ще бокал пива і приблизно о 00-20 годині йому зателефонувала бабуся і сказала, щоб він йшов додому. Він залишився ще на 30 хв, після чого пішов додому до своєї бабусі в с. Семенівку. На зупинці в с. Семенівка побачив хлопця, з яким раніше не був знайомий, що сидів там. Поряд з ним знаходився мопед вітчизняного виробництва. Він запитав хлопця про те, що він тут робить, на що останній відповів, що когось чекає. Він спитав у нього прикурити, а він відповів, що не палить. Коли він відійшов від хлопця, йому спало на думку забрати у нього мопед. Після цього, приблизно через 20 хвилин, він прийшов додому, до будинку не заходив, а вирішив взяти якийсь важкий предмет у дровнику, де знайшов металевий прут довжиною приблизно 70 см. Зазначений предмет він взяв, оскільки боявся, що хлопець буде чинити спротив. Пішов на зупинку, минув міст і побачив, що йому хтось їде на зустріч. Він подумав, що це їде хлопець із зупинки, тому він вдарив один раз металевим прутом по голові, після чого ця людина впала на землю. Він вдарив ще раз прутом по голові. Чоловік залишався лежати, був без свідомості, не рухався і нічого не казав. Після цього він пішов на зупинку, де знаходився хлопець. Коли побачив його біля зупинки, то підійшов і став наносити удари металевим прутом по голові хлопця, проте останній ухилився в лівий бік. Він продовжував наносити удари, намагався нанести в область голови, наносив удари згори до низу. Всього наніс 20 ударів, до того як хлопець впав - 15 ударів. Хлопець постійно рухався спиною вперед, він наніс йому один удар металевим прутом в ліву скроню, від якого він впав на землю. Потім він підійшов до хлопця впритул спереду та, тримаючи обома руками металевий прут, наніс в область голови (ліву скроню) ще декілька ударів. Коли хлопець впав, приблизно наніс 5 ударів з усією можливою силою. Потім він підійшов до мопеду і намагався його завести, однак він не завівся, тому він кинув його на землю і вдарив металевим прутом по бачку мопеда. Далі він підійшов до хлопця і вдарив його ще раз металевим прутом в область лівої скроні. Навіщо наносив останній удар, не знає, хлопець подавав ознаки життя, хрипів. Потім він подзвонив матері в с.Новополтавка і попросив, щоб вона його забрала, при цьому повідомив їй про вчинене вбивство людини, однак мати відповіла йому, що не може це зробити через відсутність пального. Тому він пішов пішки в с. Новополтавку. Металевий прут викинув в с.Новополтавка. В цей день перебував в стані сп`яніння. Всі події пам`ятає (т.2 а.п.152-168);

згідно з протоколом огляду місця події від 21 березня 2020 року і фотоматеріалів до нього, місцем події є ділянка місцевості, обмежена зі східного боку зупинкою громадського транспорту «Семенівка», прилеглою до неї територією та проїзною частиною вул.Миру в с.Семенівка Пологівського району Запорізької області. На прилеглій до автобусної зупинки території, на відстані 4,5 м від лицьової сторони її будівлі виявлено труп ОСОБА_13 з наявними тілесними ушкодженнями, оглянуто положення трупу. Крім того, біля останнього виявлено транспортний засіб мопед, схожий на модель «Карпати», та оглянуто його. В ході огляду місця події знайдено та вилучено гаманець, рукавички, ганчірку з речовиною бурого кольору (далі РБК), об`єкт, ззовні схожий на волосся, посвідчення дитини з багатодітної родини, пачку з-під цигарок «Комплімент», навушники, зразки лакофарбового покриття, змиви з кистей рук та мікрооб`єкти з лівої кисті трупа, змиви нашарувань РБК, зразок ЛФК з асфальтового покриття під мопедом, з фрагментами кісткової тканини, рукавичку з РБК, мопед «Карпати» (т.1 а.п.186-224);

відповідно до протоколу огляду місця події від 21 березня 2020 року і фотоматеріалів до нього, місцем події є ділянка місцевості, яка розташована між будинками АДРЕСА_4 , 197 та АДРЕСА_1 . В глибині чагарнику на відстані 17 метрів від краю проїзної частини вул. Центральної на землі виявлено металевий предмет довжиною 58,5 см, діаметром 18 мм з нашаруваннями бурого кольору та лакофарбового покриття синього та сірого кольору, оглянуто його. В ході огляду місця події вилучено зазначений металевий предмет (т.2 а.п.27-40);

відповідно до протоколу огляду трупа від 21 березня 2020 року і фотоматеріалів до нього, встановлено, що на трупі ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження, а саме на лівій половині обличчя на рівні повік лівого ока, виличної ділянки зліва, скроневої ділянки зліва та лівого вуха набряк м`яких тканин на ділянці 14 см по горизонталі на 5 см по вертикалі. На верхньому повіці лівого ока червоно-синій синець розмірами 5х2 см. В виличній ділянці зліва, розповсюджуючись на ліву щоку, ліве вухо та лівий соскоподібний відросток, червоно-синій синець розмірами 14х6,5см. На передній поверхні лівого вуха на 1 см вгору від зовнішнього отвору лівого слухового проходу, лінійної форми рана розмірами 2х0,1 см. На рівні лівого соскоподібного відростку, на рівні вищевказаної рани овальне садно розмірами 1х0,5 см. По передній межі лівого вуха садно розмірами 1,5х0,5 см. По лінії лівої надбрівної дуги на 2 см вліво та 0,5 см вгору від зовнішнього кута змикання повік лівого ока овальне садно розміром 0,7х0,5 см. В лобовій ділянці справа, по передній межі росту волосся, на 7 см від передньої серединної лінії овальне садно 1,5х0,5 см. В скронево-тім`яній ділянці справа, на 8 см вгору та 1 см назад від зовнішнього отвору правого слухового проходу, лінійна рана розмірами 4,7х0,1 см. В потилично-тім`яній ділянці справа, на 5 см вгору та 1,5 см вправо від зовнішнього потиличного горба лінійна рана 5,2х0,1 см та глибиною 0,8 см. Під час огляду вилучено одяг ОСОБА_13 та проведено відібрання зразків волосся, зрізи вільних кінців нігтьових пластин пальців рук, змиви кистей рук, (т.1 а.п.234-237);

відповідно до висновку експерта №110 від 21 березня 2020 року, за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа, смерть ОСОБА_13 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді: переломів кісток склепіння та основи черепу з крововиливами над твердою, під твердою та під м`якою оболонками головного мозку, забою головного мозку, крововиливу в пазуху тіла клиноподібної кістки, крововиливів в м`які тканини голови, ран, саден, синців, набряку м`яких тканин на голові, яка ускладнилася мозаїчними некрозами лівої півкулі мозочка, набряком головного мозку та аспірацією крові в дихальні шляхи.

При експертизі трупа ОСОБА_13 виявлені такі ушкодження:

- в ділянці голови: уламковий перелом луски лобової кістки зліва, лівої очноямкової частини лобової кістки, лівих великого та малого крил клиноподібної кістки, тіла клиноподібної кістки та спинки турецького сідла, луски, піраміди та соскоподібного відростку лівої скроневої кістки, лінійний перелом піраміди правої скроневої кісти, крановий перелом правого малого крила клиноподібної кістки, крововилив в тіло клиноподібної кістки, епідуральний крововилив на рівні уламкового перелому кісток склепіння та основи черепу зліва, субдуральний крововилив над верхньобічною поверхнею тім`яної та скроневих часток правої півкулі головного мозку об`ємом до 40 мл, субарахноїдальні крововиливи: на базальній поверхні лобової та скроневих часток, що розповсюджується на верхньобічну поверхню лівої півкулі головного мозку, над верхньобічною поверхнею лобової, тім`яної та скроневих часток правої півкулі головного мозку, по внутрішній поверхні потиличної частки правої півкулі головного мозку, забій головного мозку по базальній та верхньобічній поверхні скроневої частки лівої півкулі головного мозку, по верхньобічній поверхні лобової, скроневої, тім`яних часток правої півкулі головного мозку; субарахноїдальний крововилив по нижній поверхні лівої півкулі мозочка, крововиливи в м`які тканини голови, рани, садна, синці, набряк м`яких тканин на голові;

-в ділянці тулубу: садно, крововиливи;

-в ділянці кінцівок: садна, синець на лівій верхній кінцівці, садна на нижніх кінцівках.

Враховуючі морфологічний вигляд ушкоджень, результати судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів, слід вважати, що всі ушкодження, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_13 , спричинені зажиттєво, незадовго до настання смерті.

Виявлені при експертизі трупа ОСОБА_13 ушкодження мають ознаки:

-відкрита черепно-мозкова травма, як небезпечна для життя та як така, що призвела до смерті, у живих осіб відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

-садно, крововиливи в м`які тканини тулубу, садна, синець на лівій верхній кінцівці, садна на нижніх кінцівках, у живих осіб відносяться до легких тілесних ушкоджень, та в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться.

Всі ушкодження, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_13 , утворилися за механізмом тупої травми. Рани № 1 та 2 на голові утворилися від дії тупого предмета, що має в структурі травмуючої частини циліндричну поверхню. Інші ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею. Відкрита черепно-мозкова травма утворилася від не менше як п`яти травматичних дій тупих твердих предметів, з місцем прикладання травмуючих сил в тім`яно-скроневій ділянці справа, тім`яно-потиличній ділянці справа, в лобовій ділянці справа, а також лобно-тім`яно-скроневій ділянці зліва, де відповідно виявлені рани, садна, крововиливи в м`які тканини, уламкові переломи кісток черепу, крововиливи під його оболонками та забій головного мозку. Отже, рани № 1 та 2 на голові утворилися від дії тупого предмета з циліндричною поверхнею, інші ушкодження могли утворитися як від дії вищевказаного предмету, так і від дії тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки, взуті ноги.

Відповідно до висновків експерта №1185 від 28 травня 2020 року, №1147 від 27 травня 2020 року, №1182 від 22 травня 2020 року, №1184 від 26 травня 2020 року кров ОСОБА_13 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти В ізосерологічної системи АВ0 з супутнім антигеном Н, а згідно з висновком експерта №1146 від 09 квітня 2020 року - кров ОСОБА_6 відноситься до групи 0 з ізогемаглютиніном анти А та анти-В ізосерологічної системи АВ0.

На речах і предметах, вилучених під час огляду трупа ОСОБА_13 : куртці, джемпері, штанах, парі кросівок, на одязі ОСОБА_6 : куртці, спортивних штанах, джемпері, парі кросівок, на двох рукавичках (об`єкт№4,5), фрагменті тканини (ганчірці) (об`єкт №3), двох марлевих тампонах зі змивами (об`єкт №1, 2), які були вилучені в ході огляду місця події, піднігтьовим вмістом зрізів вільних кінців нігтьових пластин та марлевих тампонів зі змивами з обох рук трупа ОСОБА_13 , клаптя шкіри від трупа ОСОБА_13 та при судово-цитологічному дослідженні металевого прута встановлена наявність крові людини і виявлені антигени А і Н ізогемаглютиніном анти-В, що не виключає походження крові від особи (осіб) з групою А з ізосерологічної системи АВ0 та супутнім антигеном Н, в тому числі від трупа ОСОБА_13 , домішки крові підозрюваного ОСОБА_6 , при наявності у останнього на момент скоєного тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т.2 а.п.1-7);

відповідно до висновку експерта №8-422 від 17 червня 2020 року, домінуючі генетичні ознаки крові людини на кросівках ОСОБА_6 співпадають з генетичними ознаками зразка крові трупу ОСОБА_13 та не співпадають з генетичними ознаками зразка букальних клітин ОСОБА_6 року (т.2 а.п.132-143);

згідно з висновком експерта №270 від 20 травня 2020 року (т. 2, а.с. 107-110), при дослідженні клаптя шкіри із потилично-тім`яної області від трупа ОСОБА_13 , 2002 року народження, виявлено три рани, морфологічні особливості яких вказують на те, що вони утворилися від дії тупого предмета, що має в структурі травмуючої частини циліндричну поверхню. З огляду на особливості будови металевого прута, який має в структурі циліндричну поверхню та обмежені поверхні торців прута, а також характеристики досліджуваних ран, можливість заподіяння ран частинами металевого прута не виключається. Металевий прут має вагу 1205 г. (т. 2, а.с. 107-110);

відповідно до висновку експерта №117-Д від 14 травня 2020 року можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 при тих обставинах і умовах, на які вказує ОСОБА_6 під час допиту та проведення з ним слідчого експерименту 21 березня 2020 року, не виключається (т.2 а.п.177-180).

відповідно до висновку експерта №95 від 17 квітня 2020 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_16 виявлено:

-травматичний вивих 1, 2, 3, 4 зубів на нижній щелепі справа, 1 зуба на верхній щелепі зліва, перелом шийки 4 зуба на верхній щелепі зліва, рана на верхній щелепі, підшкірна гематома в скроневій ділянці справа (згідно з медичною картою амбулаторного хворого);

-травматичний вивих 1, 2, 3, 4 зубів на нижній щелепі справа, 1 зуба на верхній щелепі зліва, перелом шийки 4 зуба на верхній щелепі зліва, рана на верхній щелепі викликали стійку втрату загальної працездатності менш як на одну третину та за цією ознакою кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Інші ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні. Всі ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею і могли виникнути при обставинах та час, вказаний освідуємим. ОСОБА_16 спричинено не менш 2 травматичних дій.

відповідно до висновків експерта №1394 від 06 травня 2020 (т.2 а.п.122), №1395 від 14 травня 2020 року (т.2 а.п.125-127), рідка кров ОСОБА_16 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0;

на рукавичці робітничій (об`єкт№1), яка вилучена в ході огляду місця події, знайдена кров людини і виявлені антигени В і Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В, що не виключає змішування крові осіб з групами В і 0 ізосерологічної системи АВ0, в тому числі змішування крові свідка ОСОБА_16 з кров`ю ОСОБА_6 , при наявності у вищевказаних громадян на момент скоєного тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. Походження крові від потерпілого ОСОБА_13 виключається (т.2 а.п.14-15).

згідно з висновком експерта №125-Д від 21 березня 2020 року, за результатами проведеної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_16 встановлено, що можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 при тих обставинах, на які ним вказуються під час проведення слідчого експерименту від 08 травня 2020 року, не виключається (т.2 а.п.17-19);

відповідно до висновку експерта №81 від 23 березня 2020 року, під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 об`єктивних ознак тілесних ушкоджень на тілі останнього не виявлено (т.2 а.п.146-147);

відповідно до висновку експерта №11/1-60 від 14 травня 2020 року, за результатами судової автотоварознавчої експертизи, середня ринкова вартість транспортного засобу, а саме мопеду «Карпати V-50», 1990 року випуску, на момент вчинення злочину, тобто на 21 березня 2020 року, може складати 2987,93 гривень (т.2 а.п.22-25);

відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №178 від 15 квітня 2020 року, ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. ОСОБА_6 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, за своїм психічним станом у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.п.149-151).

Дослідивши зазначені докази та визнавши їх достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що судом залишено поза увагою той факт, що потерпілому ОСОБА_16 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, і про те, що в нього не було умислу на вбивство, є непереконливими.

Так, замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях стоїть і судова практика.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ч.2 ст.24 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного заподіяння будь-якого ступеня тяжкості (у т.ч. й легкого) тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

При цьому замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності мети досягнення суспільно небезпечного результату.

Питання ж про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій (п.п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи").

Така правова викладена в постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 року (справа № 206/3631/16-к, провадження № 51-7130 км18).

Дослідженими доказами, вказаними вище, поза розумним сумнівом підтверджується, що умисел обвинуваченого ОСОБА_6 був спрямований на вбивство потерпілих з корисливих мотивів.

Що стосується можливого перебування обвинуваченого під час вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання (як про це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі), колегія суддів звертає увагу на таке.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за вказаною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко та бурхливо і певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б вказували на те, що в момент вчинення правопорушення обвинувачений знаходився в такому емоційному стані, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

При розгляді справи судом першої інстанції сам обвинувачений вказав на те, що зміст розмови з хлопцем ( ОСОБА_13 ), і чи був між ними конфлікт, він не пам`ятає. Взяти вдома важкий предмет він вирішив, щоб «вирубити» хлопця, тобто вдарити декілька разів так, щоб останній втратив свідомість, з метою забрати його мотоцикл.

Згідно з вищевказаним висновком судово-психіатричного експерта №178 (п.22), як випливає з матеріалів кримінального провадження й даного психіатричного обстеження, в період часу, що відноситься до інкримінованого ОСОБА_6 діяння, іспитований не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння, про що свідчать дані про вживання ним спиртних напоїв у день скоєного, його правильне орієнтування в навколишньому та особах, певна послідовність і цілеспрямованість дій, відсутність у його поведінці й висловлюваннях у той період часу ознак маячіння, галюцинацій, розладів свідомості або інших хворобливих порушень психічної діяльності.

Виходячи з досліджених судом доказів, дії обвинуваченого неможна характеризувати як неочікувані, миттєві, бурхливі та швидкоплинні, вони носили послідовний характер, при цьому, як зазначено вище, умисел обвинуваченого був спрямований на вбивство обох потерпілих, про що вказують характер виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень, механізм, локалізація та кількість ударів, що наносились потерпілим (в життєво важливі органи), сила, з якою наносились ці удари ( в т.ч. зі слів самого обвинуваченого), обране знаряддя злочину - металевий прут.

Про те, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на вбивство, в т.ч. і потерпілого ОСОБА_16 , свідчить і поведінка винного після вчиненого, а саме те, що будь-якої допомоги потерпілим обвинувачений не надав, швидку допомогу та поліцію не викликав, а зник з місця вчинення злочинів та позбавився знаряддя злочину. Правоохоронним органам про вчинене повідомив не одразу, а вже після того, як про вчинене вбивство розповів своїм рідним. Після нанесення ударів потерпілому ОСОБА_16 металевим прутом по голові, в т.ч. і в той час, коли потерпілий вже впав на землю та ознак життя не подавав, ОСОБА_6 пішов з місця події, оскільки зрозумів, що бив не ту особу, та при цій особі немає мопеду, яким він бажав заволодіти. Бажаючи довести свій умисел до кінця, ОСОБА_6 пішов до місця, де лишився потерпілий ОСОБА_13 , безжально вбив останнього та намагався заволодіти мопедом, але не зміг завести цей мопед, тому лишив його на місці події, вдаривши перед цим з люті по бачку мопеда металевим прутом, а в подальшому і по голові потерпілого, який вже ознак життя не подавав.

Отже, підстав кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 за ст.123 КК України жодних підстав немає.

Твердження обвинуваченого про те, що в при вбивстві потерпілого ОСОБА_13 в нього не було корисливого мотиву, спростовуються показаннями самого обвинуваченого як під час слідчого експерименту, так і під час судового розгляду, відображеними вище.

В свою чергу ці показання узгоджуються з іншими доказами, на які послався суд - з відомостями з протоколів місця події, висновками експертів, з показаннями свідків.

Доводи обвинуваченого про те, що його дії були обумовлені поведінкою самого потерпілого ОСОБА_13 , є голослівними та спростовуються дослідженими судом доказами, в тому числі показаннями свідків та потерпілої, згідно з якими, ОСОБА_13 був неконфліктним та спокійним хлопцем.

Доводи обвинуваченого про неправильність кваліфікації його дій за ст.289 КК України, оскільки мотоцикл потерпілого ОСОБА_13 (як вказує обвинувачений) неможливо було експлуатувати, оскільки в нього не запускався двигун, не є слушними, з огляду на таке.

Незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Тимчасова несправність або відсутність певних деталей на транспортному засобі, свідчить лише про певний технічний стан цього транспортного засобу.

Сам факт можливості або неможливості експлуатації транспортного засобу не є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст.289 КК України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року (справа №751/11193/16, провадження №51-268км19).

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ним не скоєно злочин, передбачений ст.289 КК України, спростовуються матеріалами провадження.

Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів обґрунтовано визнав винним ОСОБА_6 саме у закінченому замаху на умисне вбивство людини з корисливих мотивів (ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України), в умисному вбивстві людини з корисливих мотивів (п.6 ч.2 ст.115 КК України), в закінченому замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України), поклавши в основу обвинувального вироку окрім показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , показання потерпілих та свідків, висновки експертів, письмові та інші докази, які суд безпосередньо дослідив і дав їм оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст. 94 КПК.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував всі обставини провадження, перевірив всі доводи сторони захисту та дав на них відповідь у вироку, належним чином вмотивувавши свої висновки. Висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.п.1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, санкція ч.2 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

При цьому, при призначенні покарання особам, винним у вчиненні замаху на злочин, за який у санкції статті Особливої частини КК альтернативно передбачено захід примусу - довічне позбавлення волі, правила ч. 3 ст.68 КК України не застосовуються, оскільки найбільш суворим видом покарання у санкції закону залишається довічне позбавлення волі, а воно є таким, що виключає можливість визначення його двох третин. У такому випадку підлягають застосуванню лише правила ч.4 ст. 68 цього Кодексу.
Дана позиція узгоджується позицією, викладеною в постанові ОП ККС Верховного Суду від 02 грудня 2019 року (справа №664/425/16-к, провадження № 5790кмо18).
Санкція ч.3 ст.289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину).

В даному випадку дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією частини цієї статті, є покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Як убачається з оскаржуваного вироку суду, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 та за ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк, що є нижчим від найнижчої межі, передбаченої законом.

При цьому, положення ч.1 ст.69 КК України судом першої інстанції не застосовувалися.

В свою чергу, підстав для застосування цієї норми закону не вбачається.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України, з постановленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно не працює, має постійне місце проживання, де характеризується незадовільно, не одружений, дітей не має, на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не працює, не навчається, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, раніше не судимий. Обставинами, що пом`якшують покарання, колегією суддів враховується активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину та встановленню істини у справі. Обставиною, що обтяжує покарання, колегією суддів враховується вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, колегія суддів не вбачає.
З зазначеного приводу колегія суддів звертає увагу на таке.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Свою вину ОСОБА_6 визнає частково, критиці свою протиправну поведінку не піддає, готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене не виявляє.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність у обвинуваченого щирого каяття є помилковими та не підтверджуються матеріалами провадження.
У зв`язку з викладеним, враховуючи фактичні обставини провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення нових злочинів буде призначення йому такого покарання:

за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, з призначенням за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст.59 КК України, так як не конкретизував, яке саме майно обвинуваченого підлягає конфіскації, є безпідставними, оскільки зазначена норма закону зобов`язує суд зазначити яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються, лише у разі, якщо конфіскується частина майна.
Зазначена позиція узгоджується позицією, викладеною в постанові Верховного Суду 28 березня 2019 року (справа № 234/7160/16-к, провадження № 51- 10200 км 18).
З врахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного вироку в повному обсязі, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115, п.6 ч.2, ст.115, ч.2 ст.15 ч.3 ст.289 КК України та засуджено, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

за ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна;

за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна;

за ч.2 ст.15 ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даного вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4