ВИРОК
Іменем України
13.04.2021 року Франківський районний суд м.Львова в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003158 від 06 вересня 2016 року про обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого, останній раз 16.05.2011 року вироком Сихівського районного суду м. Львова за ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 153 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі та звільнений із виправної колонії 11.07.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И В:
обвинувачений ОСОБА_7 06.09.2016 року близько 04:30 год., перебуваючи за адресою м.Львів, вул.Кульпарківська, 129 поблизу кафе «Касіопея», будучи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на навмисне спричинення смерті, під час словесної перепалки, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 удар ножем в область грудної клітки зі сторони розташування життєво важливих органів. Внаслідок вказаних дій обвинуваченого в потерпілого утворились при цьому рана поверхні грудної клітки, яка проникла в ліву плевральну порожнину з ушкодженням верхньої частки лівої легені та з крововиливом, об`ємом до 1000 мл. в ліву плевральну порожнину, що утворило ускладнення гіповолемічням шоком. В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел на спричинення смерті потерпілому, наніс удар ножем у зовнішню поверхню середньої третини шиї справа, спричинивши порізи вказаної ділянки шиї та порізи тильної поверхні лівої кисті на рівні основи 4-го пальця та 3-ї п`ясткової кісток руки ОСОБА_9 , що захищався від нанесення ударів ножем. Своїми діями ОСОБА_7 намагався навмисно спричинити смерть ОСОБА_9 наносячи удари в область розташування життєво важливих органів, однак, свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як ОСОБА_9 була надана своєчасна медична допомога, внаслідок чого не настала смерть останнього.
На адресу суду потерпілий ОСОБА_9 звернувся із цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. Зазначає, що матеріальна шкода в розмірі 40 000 грн. складає витрати на придбання лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, які були необхідними для проведення лікування та реабілітації. Враховуючи, що діями обвинуваченого було заподіяно потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран грудної клітки та шиї, що призвело до ряду комплексних засобів лікування та догляду, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом, постійним болем та як наслідок інвалідністю, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що дійсно мала місце вказана в обвинувальному акті подія. Пояснив суду, що дійсно 06.09.2016 року близько 04:30 год., перебував за адресою м.Львів, вул.Кульпарківська, 129 поблизу кафе «Касіопея» у стані алкогольного сп`яніння. Між ним та потерпілим ОСОБА_9 виник конфлікт, внаслідок чого ним було завдано останньому ножові поранення. Коли обвинувачений зрозумів, що сталося відразу зателефонував в поліцію та повідомив наведені вище обставини. Одночасно викликав швидку медичну допомогу для потерпілого. Залишався на місці події до прибуття поліції та медиків. У вчиненому щиро розкаявся та просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву, згідно якої просить здійснювати судовий розгляд даного кримінального провадження у його відсутності. Заявлений цивільний позов підтримав в повному обсязі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду. Відтак на підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про проведення судового розгляду у відсутності потерпілого.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 зазначила, що органами досудового розслідування невірно кваліфіковано дії її підзахисного. Вважає, що такі охоплюються статтею 121 КК України як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, враховуючи наступне: сам потерпілий відмовився від госпіталізації, лише працівники поліції наполягали на такій; факт заподіяння тяжких тілесних ушкоджень не заперечується обвинуваченим, однак спричинені потерпілому ушкодження не були спрямовані на заподіяння смерті останньому; обвинувачений не зник з місця вчинення злочину, а сам викликав швидку та поліції, що свідчить про відсутність умислу на заподіяння смерті потерпілому; в обвинуваченого було достатньо часу для вчинення всіх необхідних дій, спрямованих на позбавлення життя потерпілого, однак такі не були вчинені ним; заподіяні обвинуваченим потерпілому рани в області шиї є поверхневими, а тому не можуть свідчити про спрямованість таких на умисне позбавлення життя. Крім того, враховуючи критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення та щире каяття, захисник просить суд при обранні міри покарання врахувати характеризуючі дані обвинуваченого та те, що на його утримання перебуває малолітній син.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина підтверджується наданими обвинуваченим в судовому засідання поясненнями, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засідання наступними доказами. Оцінку таким колегією суддів надано з урахуванням позиції сторони захисту.

Наданими в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , працівників патрульної поліції, про те, що 06.09.2016 року здійснювали виїзд на виклик за адресою АДРЕСА_2 поблизу кафе «Касіопея». Дане повідомлення надійшло від громадянина ОСОБА_7 , як згодом виявилось обвинуваченого, про те що за вказаною адресою відбувся конфлікт, внаслідок якого громадянин ОСОБА_9 отримав ножові порання. Після прибуття поліції на місце події відразу за викликом обвинуваченого прибула також і швидка з медичними працівниками, якими вчасно була надана перша медична допомого потерпілому, що не призвело до загибелі останнього. На місці події знаходився обвинувачений ОСОБА_7 , який також і надав інформацію правоохоронним органам про місце знаходження знаряддя злочину ножа.

Рапортом інспектора взводу 2 роти 2 батальйону УПП у м.Львові ДПП ОСОБА_11 про виявлення ознак вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Висновком медичного огляду ОСОБА_7 №002217 від 06.09.2016 року, згідно якого обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння, Алкотест Драгер №31152 0,97 % проміле.
Протоколом огляду місця події від 06.09.2016 року за адресою м.Львів, вул.Кульпарківська, 129 поблизу кафе «Касіопея» по правій стороні від бару на відстані 13 метрів знаходився бар «Галицька пивна». Перед входом в бар знаходився дерев`яний літній майданчик, по правій стороні якого знаходився розкладний ніж. Ручка ножа металевого чорного кольору розміром 19 см. з двохстороннім надписом «Sprider Knives».
Протоколом затримання обвинуваченого ОСОБА_7 від 06.09.2016 року.
Протоколом огляду місця події від 06.09.2016 року, згідно якого вилучені особисті речі потерпілого ОСОБА_9 із слідами плям бурого кольору.
Висновком експерта №1203/2016-ім щодо дослідження зразків крові обвинуваченого.
Висновком судово-медичної експертизи №1775 від 06.09.2016 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено підшкірні крововиливи на правому передпліччі, які утворились від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, могли утворитись протягом доби 06.09.2016 року. Крововиливи відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Висновком імунологічної експертизи від 06.09.2016 року №1204/2016-ім крові потерпілого ОСОБА_9 .
Висновком дактилоскопічної експертизи від 06.09.2016 року №4/1487 з фототаблицями, згідно якого на поверхні ножа, вилученого при огляді місця події 06.09.2016 року за фактом замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 слідів папілярних узорів не виявлено.
Протоколом огляд предметів від 04.10.2016 року.
Висновком судово-медичної експерта №346/2016 року від 05.10.2016 року дослідження ножа, вилученого під час огляду місця події.
Висновком медико-криміналістичної експертизи №318/2016-мк. з фототаблицями одягу потерпілого ОСОБА_9 , згідно якої було виявлено: на лівій полі куртки, а саме на клапані нагрудної кишені одне наскрізне колото-різане пошкодження, на правій полі куртки одне ненаскрізне колото-різане пошкодження, на передній поверхні лівого рукава куртки два ненаскрізних колото-різаних пошкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Враховуючи результати експериментів, дані колото-різані пошкодження могли утворитись від дії клинка ножа наданого на експертизу. Беручи до уваги Висновок експерта №416/16 судово-медичної експертизи громадянин ОСОБА_9 від 03.10.2016 року можна вважати, що колото-різане пошкодження на лівій полі куртки співпадає за локалізацією з раною виявленою на передній поверхні грудної клітки зліва, а колото-різані пошкодження на правій полі куртки та на передній поверхні лівого рукава куртки ранами на тілі не супроводжувались, оскільки вони були не наскрізними. Інші ушкодження на тілі пошкодженнями на одязі не супроводжувались, оскільки дані ділянки тіла найімовірніше не прикривались одягом.
Висновком імунологічної експертизи №1349/2016-ім від 05.10.2016 року одягу ОСОБА_7 .
Висновком імунологічної експертизи №1348/2016-ім від 05.10.2016 року одягу ОСОБА_9 .
Висновком комплексної судово-психіатричної експертизи від 02.11.2016 року №564, згідно якого ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_7 також хронічним психічних захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв ознак тимчасового або будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Висновком судово-медичної експертизи № 416/16 від 29.09.2016 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_9 виявлено рану передньої поверхні грудної клітки зліва, проникаючу в плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені та масивним крововиливом в плевральну порожнину, яка утворились від дії гострого колючо-ріжучого предмету незадовго до поступлення в лікарню 06.09.2016, могла бути наслідком удару ножем або іншим подібним гострим предметом, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Також у потерпілого ОСОБА_9 , виявлено рани на шиї справа та на тильній поверхні лівої кисті на рівні основи 4-го пальця та 3-ї п`ясткової кісток руки, що є наслідком дії гострого ріжучого предмету, могли бути спричинені незадовго до поступлення в лікарню 06.09.2016 від удару (ударів) ножем по дотичній, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, не були небезпечними для життя в момент заподіяння.
Даними, які містяться в постанові про визнання речовими доказами від 05.10.2016 року.
Частиною 2 ст.17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і така особа має бути виправдана, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Крім того, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, згідно положень п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема: враховувати спосіб; знаряддя злочину; кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень; причини припинення злочинних дій; поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві - настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ставлення такого до настання таких характеризується необережністю. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
При кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів керується принципом «поза розумним сумнівом», позицію сторони захисту та враховує обставини, встановлені під час розгляду даного кримінального провадження: характер дій обвинуваченого, внаслідок яких потерпілому ОСОБА_9 завдано тяжких тілесних ушкоджень; обстановку, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізацію тілесних ушкоджень; поведінку обвинуваченого стосовно потерпілого до та після вчинення злочину.
Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні даного кримінального правопорушення доведена повністю. Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України так як він, вчинив закінчений замах на вбивство (умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині).

Суд критично оцінює позицію сторони захисту щодо перекваліфікації дій обвинуваченого із ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, оскільки така не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується наведеними вище доказами.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений після нанесення ножових поранень не намагався продовжити свої дії та те, що обвинувачений діяв з умислом на спричинення тілесних ушкоджень і не мав умислу на позбавлення життя потерпілого не підтверджує в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

Відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину , якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим , а якщо не бажає, хоча і свідомо припускає їх настання , умисел є непрямим.

В контексті положень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» із врахуванням висновку судово-медичного експерта № 416/16 від 29.09.2016 року тяжкі тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_9 по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння (рана передньої поверхні грудної клітки зліва, проникаюча в плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені та масивним крововиливом в плевральну порожнину, яка утворились від дії гострого колючо-ріжучого предмету (ножа) свідчить про те, що такі були нанесені обвинуваченим з наміром позбавити життя потерпілого. Крім того, виявлені в потерпілого рани на шиї справа та на тильній поверхні лівої кисті на рівні основи 4-го пальця та 3-ї п`ясткової кісток руки, що є наслідком дії гострого ріжучого предмету, від удару (ударів) ножем по дотичній підтверджують опір потерпілого насильницьким діям обвинуваченого. Відтак колегія суддів не вбачає підстав для висновку про відсутність умислу у обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого та розцінює позицію сторони захисту як таку, що спрямована на призначення м`якшого покарання. Натомість судом встановлено, що обвинувачений діяв в даній ситуації із прямим умислом на заподіяння смерті, він усвідомлював, що внаслідок його дій з невідворотністю настає смерть потерпілого, про що не заперечив в судовому засіданні. В ситуації, що розглядається, смерть потерпілого не настала лише через своєчасну і кваліфіковану медичну допомогу, незалежно від волі обвинуваченого. Виклик швидкої медичної допомоги обвинуваченим для потерпілого свідчить про його розкаяння у вчиненому, а не про відсутність умислу на вбивство. Відтак дії обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів кваліфікує за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, особу обвинуваченого, котрий раніше притягався до кримінальної відповідальності, неодружений, непрацює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується повторним свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 17.03.2011 року.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Зарахування обвинуваченому в строк покарання періоду його попереднього ув`язнення судом здійснюється з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29.08.2018 року, а також вимог ст.ст. 4, 5 КК України, з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, оскільки інкримінований йому злочин вчинено до 21.06.2017 року (дня набрання чинності матеріальним Законом № 2046-VIII, що погіршує становище особи) та останній станом на цю дату вже утримувався під вартою.
Відтак, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 06.09.2016 року (затримання в порядку ст. 208 КПК України) по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Окрім того, за результатами дослідження в судовому засіданні заявленого потерпілим цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди з обвинуваченого в сумі 440 000 грн., колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні з урахуванням вимог статті 128 КПК України.
У заявленому цивільному позові, потерпілий зазначає, що матеріальна шкода складає витрати на придбання лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, які були необхідними для проведення лікування та реабілітації в розмірі 40 000 грн., однак жодного доказу на підтвердження понесення грошових витрат потерпілим суду не надано. Відтак колегія суддів приходить до переконання про відмову в задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 40 000 грн., оскільки такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З урахуванням роз`яснень постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» зі змінами, при визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує перенесені фізичні та душевні страждання потерпілим, порушення його нормального життєвого укладу, а також ступінь вини обвинуваченого. Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн. є справедливим, а тому в решті вимог потерпілого слід відмовити.
Судові витрати пов`язані з проведення судових експертиз згідно вимог ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави в розмірі 351, 84 грн.

Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України: одяг обвинуваченого ОСОБА_7 (гольф, штани, кросівки) повернути обвинуваченому; одяг потерпілого ОСОБА_9 (куртка, штани, туфлі) повернути ОСОБА_9 ; ніж, вилучений під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_2 знищити.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді на 9 (дев`ять) років 4 (чотири) місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 06.09.2016 року, тобто з часу його фактичного затримання (в порядку ст. 208 КПК України).

Відповідно до ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ зарахувати в строк відбування ОСОБА_7 покарання за цим вироком, термін попереднього ув`язнення з 06.09.2016 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 заподіяну моральну шкоду, спричинену внаслідок нанесення тяжких тілесних ушкоджень в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень) грн.
В решті вимог відмовити.

Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України:

одяг обвинуваченого ОСОБА_7 (гольф, штани, кросівки) повернути обвинуваченому;

одяг потерпілого ОСОБА_9 (куртка, штани, туфлі) повернути ОСОБА_9 ;

ніж, вилучений під час проведення огляду місця події по вул.Кульпарківській, 129 знищити.

Стягнути з ОСОБА_7 згідно вимог ст.124 КПК України 351 (триста п`ятдесят одну гривню) грн. 84 коп. коштів сплачених за проведення судових експертиз в користь держави.

На вирок може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3