ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/3339/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/700/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст 345 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000655 за апеляційними скаргами прокурора Олешківської окружної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 13.04.2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сирово Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч..2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 345 ч. 2 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.На підставі ст.76 ч.1 п. 1, 2 КК України покладено на ОСОБА_7 в період іспитового строку обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Запобіжний захід не обирався. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Держави судові витрати за проведення судово-медичної експертизи № 329/84 в сумі 451,68 грн.

Суд встановив, що ОСОБА_7 12.06.2020 року, близько 21.50 години, знаходячись за адресою: Херсонська область, Білозерський район, біля с. Чорнобаївка, стаціонарний пост «РЮШ» (автошлях М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 203 км + 500 м), умисно заподіяв легких тілесних ушкоджень працівнику поліції ОСОБА_10 у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, яка її подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Вказує, що висновки суду про винуватіть ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 342 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є працівниками поліції, тому заінтересовані свідчити проти обвинуваченого та оговорюють його, а також свідка ОСОБА_13 , який працює державним інспектором з безпеки на транспортні. Показання цих осіб вважає суперечливими та такими, що спростовуються показаннями свідків захисту ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які хоча і не були очевидцями конфлікту, однак викривають неправдивість показань працівників поліції з приводу невиконання ОСОБА_7 їх законних вимог. У вироку спотворено показання обвинуваченого, який не повідомляв, що поліцейський сам наштовхнувся на його руку, а лише зазначив, що з метою запобігти наміру потерпілого вдарити його, виставив уперед руку з відкритою долонею, жодного удару не наносив. ОСОБА_7 є добропорядною людиною, працює, має сім`ю, що виключає можливість безпричинного заподіяння ним тілесного ушкодження поліцейському. Дії ОСОБА_7 є законними, оскільки як водій він мав право на роз`яснення йому причини зупинки, однак поліцейські зупинили безпідставно. Під час судового розгляду не було встановлено та доведено невиконання ОСОБА_16 законних вимог працівника правоохоронного органу, а отже, в діях останнього відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.Крім того обвинувальний акт не містить відомостей про характер службових обов`язків, які виконував потерпілий ОСОБА_10 і посилання на нормативно-правовий акт, яким вони передбачені та закріплені.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_9 просить вирок змінити з підстави істотного порушення вимог КПК. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-медичних експертиз № 348 від 02.07.2020 року та № 329/84 від 21.09.2020 року в сумі 903 грн. 36 коп. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що відповідно до положень ст. 119, 124 КПК України суд мав стягнути з ОСОБА_7 на користь держави всі судові витрати на проведення судових експертиз. У провадженні проведено дві судові медичні експертизи, вартість кожної з яких складає 451 грн. 68 коп., загальною сумою 903 грн. 36 коп., натомість суд присудив до стягнення судові витрати лише за проведення експертизи № 329/84 в сумі 451,68 грн.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора у провадженні, заперечила проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Потерпілий ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не з`явився -про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження по суті поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка кожного доказу є компетенцією суду, який ухвалив вирок, виходячи з точки зору належності, достовірності, допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_7 складу вказаного злочину, суд виходить з наступного.

Так, ч. 2 ст. 345 КК України передбачена кримінальна відповідальність зокрема за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків .
Як встановив суд першої інстанції і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду ОСОБА_7 у відповідь на вимогу поліцейського ОСОБА_10 , який виконував покладені на нього обов`язки пройти ваговий контроль умисно, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, в результаті чого спричинив легке тілесне ушкодження.
Цього висновку судом зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивно встановлених обставин справи, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, й оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

В основу свого рішення місцевий суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 -очевидців події, які вказували на умисне заподіяння ОСОБА_7 удару в обличчя поліцейського ОСОБА_10 , результатах слідчих експериментів з потерпілим та свідком ОСОБА_17 (а.п. 103-108,110-113).

Судом також було досліджено протокол огляду місця події від 05.09.2020 року, наказ № 207 о/с від 20.03.2019 року, яким ОСОБА_10 призначений командиром взводу № 1 роти № 4 батальйону УПП; наказ про розстановку сил та засобів роти № 4 батальйону УПП з 20.00 12.06.2020 року по 08.00 13.06.2020 року, відповідно до якого командир роти ОСОБА_10 закріплений за СП «Консул», що спростовує доводи апеляційної скарги захисника про недоведення факту виконання потерпілим своїх службових обов`язків.
Суд в основу вироку також слушно поклав висновки судово-медичних експертиз №384 від 02.07.2020 року та № 329/384 від 21.09.2020 року, відповідно до яких у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця лівої щоки, садна слизової оболонки лівої щоки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, утворення яких за обставин та способом, вказаним у протоколах проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 , а саме від удару кулаком руки, або від поштовху долонею руки не виключається (а.п. 102,169-170).
При цьому суд навів обґрунтовані мотиви з яких визнав неприйнятними показання засудженого та свідків захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які початок конфлікту та спричинення тілесних ушкоджень не бачили.
Наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними і узгоджуються між собою, а тому у колегії суддів апеляційного суду немає об`єктивних підстав не довіряти.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про недоведеність у судовому засіданні невиконання ОСОБА_7 законних вимог працівника правоохоронного органу не ґрунтуються на вимогах закону, так як об`єктивна сторона скоєного ним кримінального правопорушення не вимагає вчинення цих дій винною особою і полягає лише в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що і було встановлено судом.

Вирок місцевого суду є належно обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК, у ньому зазначено відповідні підстави та положення закону, якими керувався суд при ухваленні рішення.

При перевірці оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального або процесуального права, які можуть його скасування із закриттям кримінального провадження з підстав, передбачених у ст. 417 КПК, а тому підстав для задоволення скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Як видно зі змісту вироку, визначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, характер суспільної небезпеки вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, має родину та місці соціальні зв`язки, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому покарання у виді обмеження волі та можливість виправлення без ізоляції від суспільства, з призначенням іспитового строку.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про зміну вироку в частині присудження до стягнення судових витрат, судова колегія виходить із такого.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Враховуючи, що ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вирком за ч. 2 ст. 345 КК України, тобто обвинувачення визнано судом доведеним у повному об`ємі, з нього мають бути стягнуті на користь держави всі документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У справі проведено дві судові медичні експертизи 02.07.2020 року та 21.09.2020 року, висновки за якими № 348 та № 329/84 від покладено судом в основу обвинувального вироку (а.п.102, 169-170), вартість кожної з яких складає 451 грн. 68 коп. (а.п. 101, 168) загальною сумою 903 грн. 36 коп.

Натомість суд присудив до стягнення судові витрати лише за проведення експертизи № 329/84 в сумі 451,68 грн., чим порушив вимог ст. 124, 124 КПК, що є підставою для зміни судового рішення в цій частині за доводами апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 13.04.2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Збільшити суму відшкодування судових витрат, стягнутих з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави до 903 грн. 36 коп.
В решті цей же вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Секретар судового засідання
Ухвала набрала законної сили 19.08.2021 року ОСОБА_5 .