справа № 399/77/21
провадження № 1-кп/399/36/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Онуфріївка матеріали кримінального провадження №0000032 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Омельник, Онуфріївського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта вища, пенсіонер, який працює охоронцем в «Водогорканал», не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок проти життя та здоров`я особи, при наступних обставинах.

09.08.2020 року об 11.00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи на власній земельній ділянці домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , побачив як ОСОБА_5 йшла по стежці, яка проходить вздовж земельної ділянки домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 . На ґрунті особистих неприязних відносин, під час різко виниклої сварки з ОСОБА_5 , у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на власній земельній ділянці домоволодіння, умисно, взявши в руки бадилля гарбуза та обв`язавши навколо шию ОСОБА_5 почав душити останню, далі поваливши на землю потерпілу, ОСОБА_7 завдав декілька ударів правою ногою по правій частині тулуба та тримаючи в руці дерев`яну полицю (довжиною близько 1 метра) завдав ще один удар по плечі та голові потерпілої, після чого ОСОБА_7 почав давити правим коліном по правій частині тулуба ОСОБА_5 .. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів правого підребер`я, правої сідниці, грудної клітки, садна правої щоки, шиї, припухлість м`яких тканин правої тім`яної частини голови, живота, грудної клітки, які відповідно до висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, а саме: спричинив умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України не визнав, після допиту потерпілої, свідків та дослідження письмових доказів, суду пояснив, що в нього з потерпілою були нормальні відносини, конфліктів раніше не було, зазначив, що конфлікт в нього був з ОСОБА_8 з приводу того, що вони ходили в нього по городі. Він неодноразово звертався до них в нормальній формі, просив щоб не ходили по його городу, писав заяву до сільського голови, щоб ОСОБА_9 роз`яснили, як йому заїздити на город. З приводу інкримінованого йому кримінального проступку пояснив, що 08.08.2020 року він приїхав на вихідні в с. Омельник Онуфріївського району Кіровоградської області, побачив, що потерпіла з дочкою ОСОБА_10 та сусідкою ОСОБА_11 знову йдуть по його городу, після чого він вийшов та не пропускав їх йти далі. В нього в руках спочатку не було ніякої палиці. Коли він побачив, що біжить ОСОБА_9 з палицею, то повернувся в сарай і також взяв палицю, щоб себе захистити. Визнає лише те, що накинув потерпілій на шию огуд, коли його почали штовхати, але не душив її, удари не наносив, ні палицею ні ногами ні будь-якими іншими предметами. Після того як він накинув огуд, то потерпіла перечепилась і впала на перед, а він її не штовхав. Потерпіла відразу сама підвелась і вони всі пішли. На свою ділянку вони не потрапили, пішли викликати працівників поліції. Вважає, що вони все підлаштували, щоб його спровокувати, оскільки йшли по городу вже з увімкнутим мобільним телефоном і змінали все на камеру, що свідчить про те, що вони були підготовлені. Зазначив, що на відео не всі події видно. На другий день після інциденту він бачив, як потерпіла в себе в дворі переносила мішки. Можливо не правильно зробив, що накинув огуд на шию потерпілій, але вони по іншому не розуміють. Стверджував в судовому засіданні, що вони не будуть ходити по його городу і топтати стежку на його городі.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що з весни 2020 року неприязні відносини з обвинуваченим. 09.08.2020 року вранці разом із сусідкою ОСОБА_11 вони пішли по стежці вздовж городу обвинуваченого на свій город, щоб зібрати огірки. Її донька в той час стояла біля хвіртки до її подвір`я. До городу пройти близько 20 метрів. Коли вони йшли по стежці, то до них почав бігти обвинувачений ОСОБА_7 , в якого в руках був «дрючок». Він спочатку схопив огуд з кабаком, обмотав їй на шию та закрутив. Однією рукою душив, а іншою зірвав платок та викинув її відро в бік. Після чого ОСОБА_7 звалив її на землю та почав бити ногами, перебив ребро, придавив коліном на бік. Коли він вдарив її «дрючком», то вона втратила свідомість. Що було далі не пам`ятає. Скільки вона лежала не знає, коли встала, то паморочилось в голові. Коли прийшла до тями, то сусід ОСОБА_11 викликав працівників поліції. В лікарню відразу не поїхала, оскільки не було грошей. Наступного дня діти приїхали та відвезли в м. Світловодськ в СМЕ, де її оглянув лікар та зафіксував тілесні ушкодження. Повідомила, що вона двічі робила рентгенівський знімок. Земельна ділянка по якій вони ходять обвинуваченому не належить.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що потерпіла ОСОБА_5 її мати, в них гарні відносини, а обвинувачений ОСОБА_7 сусід, з яким погані відносини. В серпні 2020 року вона перебувала у себе на подвір`ї, а мама з сусідкою пішли до городу за огірками. Аж раптом почула крик мами та побігла їй на допомогу. Це було біля огороду обвинуваченого, а саме на стежці яка проходить повз його город. Коли прибігла побачила, що у матері на шиї огуд від кабака та обвинувачений бив матір ногами, руками та «дрючком». Потім вона побігла кликати на допомогу. Покликала ОСОБА_13 , з яким вони разом прибігли до матері. Коли прибігли з сусідом ОСОБА_9 до матері, то обвинуваченого вже не було, куди він дівся їй не відомо. Мати встала і вони пішли до себе на подвір`я.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що влітку 2020 року вона стояла на вулиці, бачила як потерпіла ОСОБА_5 з донькою та ОСОБА_11 пішли стежкою збирати огірки та помідори. Коли вони йшли стежкою, то вона побачила як до них біжить обвинувачений ОСОБА_7 з палицею в руках та кричить «Не йди! Не йди!». Обвинувачений їх штовхнув, а потерпілу звалив на землю, нахилявся над нею, махав, після чого потерпіла затихла. Після чого вона почала кричати до обвинуваченого, щоб він припинив. Вказані події вона бачила за 50 метрів. Потім вона дізналась, що обвинувачений ОСОБА_7 вихопив телефон у ОСОБА_11 .. Конфлікт у них виник через те, що обвинувачений не дає ходити по стежці, яка йому не належить і постійно обзиває всіх нецензурними словами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що 09.08.2020 року вранці вона разом із сусідкою ОСОБА_5 зібрались йти на ділянку, збирати овочі. Коли вони почали йти, то вона вже включила камеру в телефоні, та знімала все на відео. Коли вони дійшли до середини городу, то вона побачила, що обвинувачений ОСОБА_7 біжить на них з «дрючком» та крикнула потерпілій «Біжіть!». Приблизно за метр від них обвинувачений кинув палицю, схопив з землі огуд з кабаком і почав намотувати його на шию потерпілої. Скільки разів обвинувачений вдарив потерпілу вона не рахувала. Після того як обвинувачений побачив в неї в руках мобільний телефон, то він його вихопив. Після чого обвинувачений схопив «дрючок» і знову почав бити потерпілу. Коли потерпіла впала, то пам`ятає, що обвинувачений кинув їй на груди кабак і коліном став на потерпілу. Наш город знаходиться в такому місці, що крім як пройти межею біля городу обвинуваченого, вони не можуть ніяк до нього дійти. Пояснила, що в них з обвинуваченим часто виникають конфлікти. Зазначила, що вона знімала на відео, щоб були докази поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 є її брат, в них нормальні відносини. 09.08.2020 року приблизно об 11.00 годині вона перебувала на земельній ділянці свого брата в с. Омельник Онуфріївського району Кіровоградської області та перебувала на незначній відстані від місця де на городі зустрілись потерпіла та обвинувачений. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_7 не наносив потерпілій удари, потерпіла не кричала та не кликала на допомогу. Кабак він не хватав. Обвинувачений лише зробив зауваження потерпілій , щоб вона не ходила в нього по городу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що свідком очевидцем подій він не був. В серпні 2020 року він залишився вдома, а дружина ОСОБА_11 та сусідка ОСОБА_5 зібрались йти на город. Прибігла донька потерпілої ОСОБА_5 , яка повідомила, що сусід б`є її матір. Коли він вийшов на вулицю, то побачив, що потерпіла ОСОБА_5 лежала, його дружина поруч стояла, а обвинувачений ОСОБА_7 вже знаходився в стороні. Коли він йшов, то чув, що всі кричать. Пояснив, що їхній город знаходиться позаду городу обвинуваченого ОСОБА_7 , там є межа, де вони завжди ходили, але обвинувачений почав постійно кричати, щоб вони там не ходили. Також зазначив, що бачив у обвинуваченого ОСОБА_7 палицю в руках, і обвинувачений кричав в його бік. Зазначив, що він не бачив як ОСОБА_7 наносив удари потерпілій ОСОБА_5 , а про обставини він дізнався зі слів своєї дружини та сусідки. Із сестрою обвинуваченого знайомий, в той день її не бачив, оскільки не роздивлявся. Він викликав працівників поліції.

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, знайшла своє повне підтвердження доказами зібраними під час досудового розслідування, які були перевірені в судовому засіданні, а саме, вина обвинуваченого підтверджена такими письмовими доказами:

- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_5 повідомила про вчинення кримінального проступку, а саме, що 09.08.2020 року приблизно о 10 год. 58 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на земельній ділянці поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на шиї та животі;

- висновком спеціаліста № 117 від 17.11.2020 року, яким встановлено, що «При судебно-медицинской экспертизе у гр-ки ОСОБА_5 , 1952 рода рождения, обнаружены телесные повреждения: кровоподтек правого подреберья, правой ягодицы, грудной клетки, ссадины правой щеки, шеи, припухлость мягких тканей правой теменной области головы, живота, грудной клетки. Данные телесные повреждения могли образоваться от действия тупых предметов, в частности кровоподтек в области правого подреберья - от действия тупых предметов с ограниченной прямоугольной, квадратной или близкой к ним контактирующим поверхностям, ссадины на щеке и шее от действия как предмет с ограниченной или близкой контактирующими поверхностями, так и от предметов с неограниченной контактирующей поверхности, остальные телесные повреждения от действия тупых предметов, индивидуальные признаки которых не отобразились. Предметами причинения повреждений могли быть руки, ноги человека, палка, ползучие стебли тыквы и другие тупые предметы, Механизм образования телесных повреждений соответствует механизму из причинения изложенному потерпевшей. Телесные повреждения могли образоваться в срок указанный потерпевшей. По степени тяжести вышеизложенные телесные повреждения относятся к категории ЛЕГКИХ, (согласно п.2.3.5., «Правил судебно-медицинского определения степени тяжести телесных повреждений», утвержденных Приказом Министерства Здравоохранения Украины от 17.01.1995 г №6)»;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.01.2021 року за участю потерпілої ОСОБА_5 , який проведено із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме відеокамери «Panasonic HC-V160 FullHD», проведенням якого встановлено, що 09.08.2020 року ОСОБА_5 близько 10:30 години разом з ОСОБА_11 вирішили зібрати огірки на власному городі, проходячи по стежці, яка проходить вздовж городу, яка належна ОСОБА_7 .. Останньому не сподобалось, що ОСОБА_5 та ОСОБА_11 йдуть біля його городу і він взяв в руки бадилля від гарбуза та надів на шию ОСОБА_16 та почав ним душити останню. Далі ОСОБА_7 повалив потерпілу на землю та почав завдавати удари по правому боці тулубу. Потерпіла зазначила, що ударів було не менше трьох. Після чого ОСОБА_7 взяв дерев`яну палицю на завдав удару по плечу ОСОБА_17 .. Остання від таких дій почала втрачати свідомість. В свою чергу ОСОБА_7 коліном правої ноги почав давити по правій стороні тулубу ОСОБА_5 .. ОСОБА_7 побачивши, що все це на камеру знімала ОСОБА_11 , вихватив в останньої телефон та почав видаляти відео бійки. Після чого ОСОБА_7 вигнав ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з вищевказаної стежки та останні викликали працівників поліції;

- додатковим висновком спеціаліста № 15 від 29.01.2021 року до висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020 року, відповідно до якого зазначено, що виходячи з висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020 року та з урахуванням представленого на дослідження протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли виникнути в час та при обставинах вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту;

Також в судовому засіданні було переглянуто DVD R диск з двома відеозаписами фізичної боротьби ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що сталися 09.08.2020 року на земельній ділянці поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 наданої свідком ОСОБА_11 в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000032 від 10.08.2020 року; DVD R диск із відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000032 від 10.08.2020 року, проведений 15.01.2021 року на земельній ділянці поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 ; CD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000032 від 10.08.2020 року, проведений 21.01.2021 року навпроти домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Також судом досліджено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000032 від 10.08.2020 року.

Крім того, для вирішення питання щодо речових доказів судом досліджено: постанову про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами від 11.08.2020 року; постанову про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами від 15.01.2021 року; постанову про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами від 25.01.2021 року.

Наданий як доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, рапорт ст. інспектор-чергового Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_18 від 09.08.2020 року про те, що 09.08.2020 року об 11:03 годині до чергової частини Онуфріївського ВП надійшло повідомлення зі служби 102 від гр. ОСОБА_9 , 1990 року народження, жителя АДРЕСА_2 , про те, що 09.08.2020 року в с. Омельник сусід гр. ОСОБА_19 10 хвилин тому на городі вдарив заявникову дружину, а в даний час б`є свою дружину. Поводиться агресивно, погрожує. Виїздом СОГ на місце події було встановлено, що гр. ОСОБА_5 , вказує на те, що її сусід ОСОБА_7 завдав їй тілесні ушкодження, коли перебував на городі, а вона йшла через його город. Безпосередньо їй завдані тілесні ушкодження у вигляді синців та зсадин на шиї та животі. Потерпілій була вручена постанова про направлення на СМЕ, суд визнає недопустимим доказом, оскільки рапорт є внутрішнім документом, яким працівник поліції повідомляє начальника про певну подію та не є процесуальним джерелом доказів в розумінні вимог КПК України, зокрема, ст.84 КПК України.

Щодо заявленого в судовому засіданні клопотання прокурора про не відкриття стороною захисту під час досудового розслідування показань свідка ОСОБА_15 та визнання їх недопустимим то суд виходить з правової позиції Верховного Суду постанова № справи 691/1358/15-к від 17.03.2020 року та визнає її показання допустимими.

Однак, суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_15 , які є безпідставними, необґрунтованими, спрямованими на уникнення обвинуваченим ОСОБА_7 відповідальності за вчинений кримінальний проступок та спростовуються допитаними в судовому засіданні потерпілої та свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Твердження захисника про неналежність та недопустимість проведення слідчих експериментів, через те, що було порушено вимоги ч.7 ст. 223 КПК України: один з понятих була донька потерпілої, другий чоловік свідка, який також є свідком по даному кримінальному провадженню, суд частково відхиляє виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 23.01.2021 року зі свідком ОСОБА_11 встановлено, що при його проведенні були залучені в якості понятих донька потерпілої та чоловік свідка.

Таким чином, суд визнає протокол слідчого експерименту від 23.01.2021 року недопустимим доказом та при ухваленні даного вироку не ґрунтує на протоколі жодних своїх висновків.

Враховуючи, що протокол проведення слідчого експерименту від 23.01.2021 року визнано недопустимим доказом, тому суд також визнає недопустимим доказом додатковий висновком спеціаліста № 14 до висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020 року, оскільки даний висновок спеціаліста проведено на підставі протоколу проведення слідчого експерименту від 23.01.2021 року.

З приводу протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 15.01.2021 року, то суд вважає, що він складений та оформлений у порядку передбаченому КПК України і є джерелом доказів, оскільки у ньому підтверджуються обставини і факти що мають значення для вирішення справи за наступних обставин.

Відповідно до вимог частин 1-3, 6 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України протоколи слідчого експерименту належать до документів. Тобто, відомості, зафіксовані під час проведення такої процесуальної дії, є складовими компонентами змісту документа як окремого процесуального джерела доказів в розумінні ст. 84 КПК України, де фіксуються його хід та результати.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим. Виконання ухвали слідчого судді, суду про проведення обшуку в обов`язковому порядку фіксується за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів.

Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що застосування технічних засобів фіксації при проведенні такої слідчої дії, як слідчий експеримент, не є обов`язковим.

Додатки до протоколу слідчого експерименту виступають додатковими засобами фіксації ходу та результатів проведення відповідної процесуальної дії (Постанова ВС від 21.01.2021 по справі № 295/17881/19).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку передбаченому ст. 225 КПК, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК. При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Відповідно до рішення об`єднаної палати легітимна мета слідчого експерименту досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні слідчий експеримент був проведений з потерпілою 15.01.2021 року з метою перевірки й уточнення відомостей про подію, що сталася 09 серпня 2020 року.

Крім того, судом враховано, що результати слідчого експерименту за участю потерпілої узгоджується з іншими зібраними доказами, зокрема з висновком спеціаліста, в якому зазначалися кількість та локалізація ударів, заподіяних потерпілій. До того ж результати зазначеного висновку спеціаліста були отримані вже після проведення слідчого експерименту за участю потерпілої.

Доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до ст. 86 КПК є допустимим. У той же час у матеріалах провадження відсутні підстави, визначені ст. 87 цього Кодексу, для визнання протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 15.01.2021 року недопустимим доказом.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім як у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.

Безпосередність дослідження доказів означає вимогу закону про дослідження судом усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звуко- та відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Крім того, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності (ч.1 ст.22 КПК України), що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Даних про те, що потерпілій завдані тілесні ушкодження за інших обставин судом не встановлено. А помилкові сумніви сторони захисту про заінтересованість потерпілої та свідків не заслуговують на увагу, оскільки їх показання узгоджуються з іншими вищезазначеними доказами кримінального провадження, під час допиту в судовому засіданні потерпіла та свідки попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст.384 КК України, підстав недовіряти показанням яких у суду немає.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

На підставі статей 3, 56 КПК України потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілого є процесуальним джерелом доказу.

Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої кримінальним правопорушенням шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК України належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. Крім того, у силу ч. 2 ст. 242 вказаного Кодексу призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт, оскаржити висновок експерта. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на оскарження на стадії досудового розслідування висновку судово-медичної експертизи. Також захисником обвинуваченого та самим обвинуваченим не надано доказів на підтвердження упередженості судово-медичного експерта.

Крім того, в судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 не було заявлено клопотання про призначення саме повторної судово-медичної експертизи, як зазначив адвокат під час виступу в судових дебатах.

Висновки спеціаліста, досліджених судом, проведені компетентними спеціалістами, які відповідно до Закону України «Про судову експертизу» мають право на проведення експертиз, а також узгоджуються з іншими об`єктивними доказами по справі.

Процесуальних порушень, які б потягли за собою незаконність слідчих дій суд не вбачає.

Так у відповідності до вимог ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У постанові від 06.12.2018 року у справі № 521/2542/14-к Верховний суд констатував, що відповідно за самим змістом ч. 2 ст. 290 КПК України презюмується, що відкриття має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право на час бути готовими до проведення змагального процесу - мати заперечення на доводи сторони обвинувачення та навпаки.

Разом з тим, сторона як захисту, так і обвинувачення не може використовувати вказане положення процесуального закону як формальну й безумовну підставу визнання доказів недопустимими, які не відкриті одна одній та здобуті під час досудового розслідування.

Крім того, положення ч.12 ст.290 КПК України, якою встановлено, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази, містять наслідки - недопущення судом відомостей, що містяться в них як докази, що може мати місце лише у випадку саме не відкриття матеріалів провадження. Але щодо відкриття матеріалів тільки до початку проведення підготовчого судового засідання законодавцем нічого не зазначено. Тому не виключається, що таке відкриття вже може бути здійснено й тоді, коли судовий розгляд розпочався, наприклад, в разі залучення нового захисника або в інших випадках.

Тому, суд відхиляє доводи сторони захисту, про те, що обвинувачений ОСОБА_7 майже до завершення стадії досудового розслідування не був повідомлений про те, що стосовно нього відкрито кримінальне провадження. Майже перед відкриттям матеріалів провадження, згідно ст. 290 КПК України, йому було про це повідомлено та вже після цього підозрюваний ОСОБА_7 заявив клопотання дізнавачу про надання йому захисника для участі в кримінальному провадженні.

Твердження захисника обвинуваченого, що в обвинувальному акті невірно вказано дату правопорушення 09.08.2020 року, замість вірного 08.08.2020 року, суд не приймає до уваги, оскільки дана обставина спростована в судовому засіданні під час допиту потерпілої, свідків, дослідження письмових доказів.

Суд враховує, що обвинувачений користується імунітетом, передбаченим ст. 63 Конституції України, зокрема нести відповідальність за відмову давати показання або пояснення щодо себе. Однак у даному випадку обвинувачений не скористався цим правом, а надав викривлену ним версію подій, які мали місце 09.08.2020 року.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального проступку, суд розцінює як вибрану обвинуваченим позицію свого захисту, побудовану на повній непричетності останнього до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 Рішення «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.12.2012 року, заява №387/03). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 Рішення «Вєренцов проти України» від 11.07.2013 року заява №20372/11).

Враховуючи викладене, суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин вчинення обвинуваченим кримінального проступку, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК України, які перебувають в узгодженому зв`язку між собою, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 ; це діяння містять склад кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинений ним кримінальний проступок.

Суд зазначає, що досліджені судом докази є належними та допустимими, оскільки прямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, отримані у порядку, передбаченому КПК України, показання потерпілої та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_11 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами, дослідженими судом.

Таким чином, оцінюючи всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, доведена.

Обвинувачений ОСОБА_7 спричинив умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , а тому суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, працює, пенсіонер, не одружений, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно із ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно із ст. 67 КК України є вчинення кримінального проступку відносно особи похилого віку.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи конкретні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе із застосуванням покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

Цивільний позов потерпілою по кримінальному провадженню не заявлений.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню №0000032, відсутні.

Питання про речові докази у кримінальному провадженні № 0000032 суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування та судового розгляду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався запобіжний захід. Відповідних клопотань до суду не надходило. А тому враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого суд не вбачає ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжних заходів до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, призначивши покарання:

За ч.1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази:

-DVD R диск із двома відеозаписами фізичної боротьби ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що сталися 09.08.2020 року на земельній ділянці поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 наданої свідком ОСОБА_11 зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-Оптичний лазерний компакт-диск із відеозаписом слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_5 проведений 15.01.2021 року на земельній ділянці поблизу домоволодіння по АДРЕСА_2 зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-Оптичний лазерний компакт-диск «CD-R» на якому знаходиться копія відеозапису проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , проведений 25.01.2021 року на земельній ділянці поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, направити копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про ознайомлення з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Протягом строку апеляційного оскарження учасники судового провадження за їх клопотанням можуть ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Вручити учасникам процесу копію вироку негайно, після його проголошення.

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1