Єдиний унікальний номер справи 185/3434/17
Провадження № 1-кп/185/61/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 19 квітня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2016 року, приблизно о 12 год. 30 хв., ОСОБА_3 , у денний час доби, перебував за кермом належного йому, на підставі запису в свідоцтві про реєстрацію, транспортного засобу НОМЕР_2 , технічно справного легкового автомобіля марки «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився в нерухомому положенні своєю передньою частиною до воріт будинку АДРЕСА_3 , а задньою частиною до головної дороги вул. Будинського міста Павлограда.

У зазначений час з подвір`я будинку АДРЕСА_3 вийшов пішохід ОСОБА_7 , і зупинився навпроти передньої частини автомобіля марки «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на відстані близько 1 метра до нього, ближче до лівої фари вказаного автомобіля.

ОСОБА_3 завів двигун автомобіля марки «Chevrolet lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_3 та розпочав рух вперед у напрямку воріт будинку № 36, розташованого на вул. Будинського м. Павлограда, однак під час руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля марки «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_7 , який в результаті наїзду отримав тілесні ушкодження у вигляді механічної травми у вигляді закритого черезмищелкового перелому верхньої третини кісток лівої гомілки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості та знаходяться у причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Дії обвинуваченого кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, пояснив, що 19 квітня 2016 року за проханням своєї тещі він поїхав на АДРЕСА_3 у її будинок. З ним поїхав приятель ОСОБА_9 , який сидів на передньому пасажирському сидінні його автомобіля. Він під`їхав до двору і зупинився на відстані 1 м. від забору. Біля двору була висока трава. Він зайшов у двір, а ОСОБА_9 залишився у автомобілі. У дворі сиділи ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які перебували у нетверезому стані. Вони поговорили, потім він пішов до автомобіля та сів на місце водія, а ОСОБА_7 вийшов за ним та повернув праворуч. У нього в автомобілі було відкрите вікно. Він розпочав рух і здавав заднім ходом. В цей час ОСОБА_7 стояв зліва від нього і вони розмовляли. На відстані 3 м. від нього потерпілий впав. Він вийшов з автомобіля та підійшов до ОСОБА_7 . Потерпілий сказав, що він вдарився ногою. Він допоміг ОСОБА_7 , піднятися, потім сів у автомобіль та поїхав додому. Наїзд на потерпілого він не здійснював. Через півтори години йому зателефонував працівник поліції та сказав, що треба зустрітися, оскільки біля будинку 36 по вул. Будинського м. Павлограда сталася дорожньо-транспортна пригода. Працівник поліції попросив показати автомобіль та документи на нього, подивився та сфотографував всі частини автомобіля. Слідчому він повідомляв, що ОСОБА_7 впав сам. Він був тверезий, нікого автомобілем не збивав та не бачив ніяких тілесних ушкоджень у потерпілого, тому не викликав Швидку допомогу. Він приїжджав у лікарню до потерпілого через людські якості, ніяких коштів він йому не пропонував.

Винність обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що у квітні 2016 року о 13.00 годині він був у свого знайомого ОСОБА_10 , вживав спиртні напої. Коли він вийшов на вулицю, то побачив ОСОБА_3 , який сів у свій автомобіль, що стояв на відстані 3 м. від калитки. Він закрив калитку, а у цей час ОСОБА_3 почав рух автомобіля вперед та вдарив його бампером. Він впав та піднятися не зміг, оскільки відчув сильний біль в нозі. Обвинувачений здав назад, зупинив автомобіль, підійшов до нього, хотів дати йому гроші, але він відмовився. ОСОБА_3 поїхав, а він зателефонував своїй сестрі, щоб вона викликала Швидку допомогу та поліцію. Машиною Швидкої допомоги його доставлено в лікарню. У нього був перелом ноги зі зміщенням. Він до цього часу відчуває біль. Він не перечіплявся ні через що, впав від удару автомобіля. Просить цивільний позов задовольнити.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що 19 квітня 2017 року о 13.00 год. їй зателефонував брат ОСОБА_7 та сказав, що його збив автомобіль. Вона викликала Швидку допомогу та поліцію. Брата забрала у лікарню Швидка допомога, а працівники поліції провели огляд місця події. У ОСОБА_7 був перелом, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. ОСОБА_3 приходив до брата додому, цікавився його здоров`ям. В той день її брат був у нетверезому стані. Вона не була свідком дорожньо-транспортної пригоди, не була присутня при тому, як поліція проводила огляд місця події.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що три роки тому, точну дату він не пам`ятає, він косив траву по вул. Будинського в м. Павлограді, та почув крик про допомогу. Він побачив ОСОБА_7 , який лежав на землі, який повідомив, що його збив автомобіль. Потерпілий лежав на узбіччі дороги, близько 5 м. від воріт, там була маленька трава. Потерпілий одразу сказав, що його збив автомобіль.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що 19 квітня 2016 року він йшов у сторону вул. Озерної м. Павлограда, де зустрівся з ОСОБА_3 та попросив його підвезти. Він сів на переднє пасажирське сидіння і вони поїхали по вул. Будинського в м. Павлограді. ОСОБА_3 зупинився, зайшов у двір, потім сів у автомобіль та почав рух заднім ходом. Позаду йшов чоловік, який почав відходити назад, спіткнувся та впав. Обвинувачений автомобілем нікого не збивав. На місці, де впав чоловік, була висока трава.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що три роки тому о 12.00 год. він рухався по вул. Цилінній м. Павлограда на своєму автомобілі. Він зупинився та побачив, як автомобіль марки «Шевроле» синього кольору стояв передньою частиною до забору. До автомобіля наблизився чоловік з лівого боку. Автомобіль «Шевроле» почав рухатися вперед та штовхнув чоловіка, а потім здав назад Внаслідок удару чоловік упав. Удар був передньою частиною автомобіля. Він приїжджав на ту вулицю в магазин, що може підтвердити продавець магазину. Згодом він прочитав об`яву у газеті «Бесплатные обьявления» про те, що шукають свідків цієї події, та зателефонував по вказаному у об`яві номеру.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 її колишній зять. Вона має будинок по АДРЕСА_4 , біля калитки якого лежав залізобетонний стовп і росла висока трава. Під час дорожньо-транспортної пригоди також була така трава. ОСОБА_7 часто приходив до її сусіда, вони розпивали спиртні напої.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показав, що свідком дорожньо-транспортної пригоди він не був, а був понятим при проведенні слідчого експерименту. Слідчий проводив фотофіксацію. Обвинувачений казав слідчому, що біля калитки лежав залізобетонний стовп, але на день слідчого експерименту цього стовпа біля калитки не було. Заміри проводились рулеткою. Під час проведення слідчого експерименту стовп лежав у дворі. Він є колишнім працівником поліції.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що 19 квітня 2016 року о 12.00 годині він їхав на автомобілі марки «ВАЗ2114» по вул. Будінського в м. Павлоград і побачив, як праворуч з двору виїжджав автомобіль, стояв якийсь чоловік та розмахував руками. Він побачив, як чоловік впав. Через два тижні до нього підійшов ОСОБА_3 та запитав, чи не він їхав у день ДТП. Автомобіль виїжджав задом, тому він зупинився. Автомобіль «Шевроле» перебував на відстані 1, 5 м. від воріт. Автомобіль «Шевроле» вперед не здавав, він здавав тільки назад. Біля двору висока трава, не прибрано.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що 19 квітня 2016 року він їхав на велосипеді по вул. Будинського м. Павлограда. Він бачив, як заднім ходом виїжджав автомобіль. Мимо автомобіля проходив чоловік, який розмовляв з водієм автомобіля. Водій сидів у автомобілі, ніхто нікого не збивав. Ніяких автомобілів він більше не бачив. Біля двору були високі кущі та бур`ян. Автомобіль виїхав та їхав заднім ходом, вперед він не їхав. Він не бачив, щоб якийсь чоловік падав. Пішохід рухався 2 м. від автомобіля. ОСОБА_3 запитав його, чи бачив він події того дня, на що він відповів, що бачив. Він проїжджав мимо. Пішохід був сивий, одягнений у джинсові брюки. Йому здається, що пішохід був у нетверезому стані. У ОСОБА_3 був автомобіль «Шевроле Лачетті». Біля двору була висока трава. Коли автомобіль виїхав та стояв на дорозі, пішохід впав. У автомобілі обвинуваченого сидів якийсь чоловік.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_3 він бачив після дорожньо-транспортної пригоди. Він виїжджав на місце дорожньо-транспортної пригоди у 2016 році. Після дорожньо-транспортної пригоди вони виїхали до ОСОБА_3 , де провели огляд автомобіля, пошкоджень на автомобілі не було. У ОСОБА_3 був запах алкоголя, але медичний огляд він проходити відмовився. Потерпілий одразу заявив, що його збив на автомобілі ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показав, що він проводив розслідування кримінального провадження у відношенні ОСОБА_3 . Він виїжджав на місце дорожньо-транспортної пригоди із ОСОБА_18 . ОСОБА_3 на місці дорожньо-транспортної пригоди не було. Пошкоджень на автомобілі обвинуваченого не було. Коли вони виїхали на місце дорожньо-транспортної пригоди, то потерпілого вже не було, його забрала Швидка допомога. Ніяких предметів біля двору не було. ОСОБА_3 відмовився їхати в наркодиспансер.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_9 і вважає, що як знайомі обвинуваченого, вони з особистої зацікавленості мають намір допомогти обвинуваченому уникнути покарання і спотворюють дійсні обставини злочину. Його свідчення спростовуються показами у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також висновками проведених в ході досудового розслідування експертиз.

Крім наведених показань потерпілого та свідків судом встановлена наявність у справі наступних беззаперечних доказів вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2492, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився у стаціонарі травматологічного відділення КЗ «ПМЛ№4» ДОР з 19.04.2016 року по 11.05.2016 року з діагнозом: «Закритий черезмищелковий перелом верхньої третини кісток лівої гомілки» /а.с. 61, т.1 /.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 квітня 2016 року з доданою схемою та фототаблицею, було оглянуто ділянку від вул. Цілина в м. Павлограді. Місцем дорожньо-транспортної пригоди є вул. Будинського, 36 м. Павлограда. Огляд проводився в ясну погоду, вид покриття - асфальтобетонне. Грунтова дорога, нерівність та пошкодження дорожнього покриття - відсутні, смуга для руху одна, дорожня розмітка-відсутня, до проїзної частини примикає узбіччя. За тротуаром праворуч та ліворуч будинки, рух не регулюється. Дорожні знаки відсутні. Прилади відеоспостереження відсутні. Видимість та оглядовість для водія необмежена. Об`єкти, що обмежують оглядовість на місці дорожньо-транспортної пригоди - відсутні. Сліди, що свідчать про переміщення об`єктів відсутні. Огляд транспортного засобу не проводився, оскільки автомобіль залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Слідів шин, інших слідів на дорожньому покритті, слідів контактної взаємодії транспортного засобу з навколишніми об`єктами не виявлено /а.с. 73-81, т.1 /.

Згідно висновку експерта № 162 від 30 червня 2016 року року, потерпілому ОСОБА_7 була нанесена механічна травма, - закритий черезмищелковий перелом верхньої третини кісток лівої гомілки. Час травми може відповідати терміну вказаному як в постанові, так і в медичній документації, тобто 19.04.2016 року. Такого характеру травма за критерієм тривалого розладу здоров`я (тривалого розладу функції кінцівки) понад три тижні, тобто більше 21 дня відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Потерпілий на момент наїзду міг знаходитися у вертикальному положенні та звернений лівою передньобоковою поверхнею. Даних за падіння ОСОБА_7 з висоти власного зросту немає. З урахуванням вищевикладеного - травма лівої нижньої кінцівки (ноги) утворилася внаслідок автотравми типу наїзду при ударі виступаючою частиною (частинами) рухаючогося автомобіля. Згідно хіміко - токсикологічного аналізу крові на вміст алкоголю № 3812 від 19.04.2016 року - 0,56 проміле, що орієнтовно відповідає легкому ступеню сп`яніння /а.с. 93-94, т.1 /.

Згідно висновку експерта № 5 /10.1-643 від 11 серпня 2016 року, для вирішення питань стосовно пішоходів не потрібні застосування спеціальних автотехнічних пізнань, тому встановити як повинен діяти пішохід та чи відповідали (не відповідали) дії пішохода ОСОБА_7 вимогам ПДР, органи розслідування можуть самостійно стосовно до гл.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Chevrolet lacetti» державний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. Технічна можливість уникнути наїзду на пішохода для водія автомобіля марки «Chevrolet lacetti» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 встановлювалася виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля марки «Chevrolet lacetti» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 , не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 98-99, т.1 /.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 28 вересня 2016 року та фототаблиці до протоколу, на місці дорожньо-транспортної пригоди по вул. Будинського м. Павлограда, свідок ОСОБА_13 розповів та показав про події, свідком яких він був 19.04.2016 року. Пояснив, в той день, близько 12.00 години, рухаючись на автомобілі марки «Марседес» по вул. Цілиній з боку вул. Ст. Фронту у напрямку вул. Пролетарській м. Павлограда на перехресті він здійснив зупинку автомобіля, та побачив, як автомобіль темного кольору під час руху вперед здійснив наїзд на чоловіка пішохода, який відходив від подвір`я. Далі водій заднім ходом розпочав рух назад і здійснив зупинку на дорозі передньою частиною у напрямку вул. Цілиній. Потім з автомобіля вийшов водій і підійшов до чоловіка. Свідок ОСОБА_13 виставив свій автомобіль так, як він стояв в день ДТП, показав, де стояв автомобіль марки «Шевроле» та пішохід в момент наїзду. Це місце було зафіксовано та проведено заміри. Відстань від забору подвір`я № 36 до чоловіка становить 3,70 м. Далі було здійснено замір від автомобіля марки «Мерседес» до автомобіля марки «Шевроле», відстань становить 60 м. /а.с. 107-111, т.1 /.

Згідно довідки щодо відпрацювання технічної інформації, абонентський номер НОМЕР_4 , 19.04.2016 року у період часу з 11.00 год. до 13.00 год. реєструвався в зоні дії базових станцій за адресою: м. Павлоград, вул. Дніпровська, 334. Абонентський номер , 19.04.2016 року у період часу з 11.00 год. до 13.00 год. реєструвався в зоні дії базових станцій за адресою: м. Павлоград, вул. Гагаріна, 12 (корпорація АТБ) в 11.02 год. м. Павлоград, вул. Іскровська, 3а в 11.31 год.; м. Павлоград, вул. Нова2(4) в 11.36 год.; м. Павлоград, вул. Дніпровська, 172 в 11.45 год.; м. Павлоград, вул. Полтавська, 129 в 12.06 год. та в 12.19 год.; м. Павлоград, вул. К.Маркса, 61 (кінотеатр мир) в 13.06 год. /а.с. 116, т. 1 /.

Згідно висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 126 від 30 липня 2020 року, у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого міжмищелкового внутрішньо-суглобового перелому великоберцової кістки та косого перелому головки малоберцової кістки лівої гомілки зі зміщенням відламків, набряк м`яких тканин та гемартроз лівого колінного суглобу. Згідно п. 2.2.1. в) та п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6 та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України та Міністерством внутрішніх справ України, виявлені у потерпілого ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я понад три тижні (більш як 21 день). Характер тілесних ушкоджень та їх локалізація свідчать проте, що ці ушкодження виникли від потужної дії тупого твердого предмету (предметів), діючих в область лівого колінного суглобу, яким (якими) могли бути виступаюча частина транспортного засобу, який рухався. Характер тілесних ушкоджень, виявлених на момент надходження потерпілого в стаціонар, їх клінічний стан, не виключає можливість виникнення ушкоджень в термін вказаний в обвинувальному акті та медичній документації, а саме 19.04.2016 року. Локалізація та характер тілесних ушкоджень (закритий перелом обох кісток лівої гомілки) свідчить про те, що в момент травмування потерпілий знаходився у вертикальному, або в близькому до нього положенні та був повернутий, відносно транспортного засобу, який рухався, лівою половиною тіла. Вирішення питання відносно умов та обставин спричинення тих чи інших тілесних ушкоджень не входить до компетенції судово-медичної експертної комісії, а вирішується шляхом слідства. Судово-медичний експерт при проведенні обстежень, досліджень та експертиз приймає до уваги об`єктивні дані, які дозволяють визначити наявність локалізацію, термін виникнення, механізм спричинення,ступень тяжкості і тілесних ушкоджень, тощо. Судово-медична експерта комісії не може приймати до уваги показання потерпілих, обвинувачених, свідків та інших осіб, так як вони (показання) зможуть змінюватися, як на досудовому слідстві, так і в суді. Оцінка показань є приреготивою судово-слідчих органів. Характер же тілесних ушкоджень, їх локалізація та розкритий судово-медичною експертною комісією механізм їх спричинення, виключають можливість виникнення ушкоджень при падінні з висоти власного зросту, а виникли, як відмічено вище, від потужної дії тупого твердого предмету (предметів), діючих в область лівого колінного суглобу, яким (якими) могли бути виступаючі частини транспортного засобу, який рухався /а.с. 95-107, т.2 /.

Суд оцінює висновки експертів за проведеними по справі судовими експертизами об`єктивними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, які належним чином мотивовані, аргументовані та науково обґрунтовані, тому сумнівів у суду не викликають.

Суд не приймає до уваги висновок трасологічної експертизи № 7/4.2-370 від 14 червня 2016 року, відповідно до якого на штанах, кросівках вилучених 19.04.2016 року у потерпілого ОСОБА_7 , будь яких пошкоджень не виявлено, оскільки цей висновок не підтверджує та не спростовує вину обвинуваченого, а саме наїзду на потерпілого.

Протокол огляду предметів від 19 квітня 2016 року та фототаблиця до нього, в присутності понятих були оглянуті чоловічі штани темного кольору та кросівки білого кольору, зовнішніх пошкоджень не виявлено, суд також не приймає до уваги, оскільки ці докази не підтверджують та не спростовують вину обвинуваченого.

Суд також не приймає до уваги протокол тимчасового доступу та можливості вилучення речей від 10 травня 2016 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого був оглянутий автомобіль «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_3 . На момент огляду автомобіль покритий пилом, механічних пошкоджень на кузові не виявлено, оскільки він не доводить причетності обвинуваченого до інкримінованого йому злочину, а лише є процесуальним документом досудового розслідування по організації та здійсненню кримінального провадження.

Інших протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування обвинуваченому та його захиснику були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України, про що свідчить протокол ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 07.11.2016 року та від 08.12.2016 року.

Щодо твердження сторони захисту про грубе порушення оформлення ходу слідчої дії, а саме слідчого експерименту, то суд не знаходить підстав для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, як на тому наполягав захисник, виходячи з наступного.

В протоколі слідчого експерименту від 28.09.2016 року (за участю понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та у присутності ОСОБА_7 ), викладені обставини, пов`язані з відтвореними діями за участі підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_22 , свідка ОСОБА_13 . Послідовність дій в протоколі зафіксована. Пояснення - коментарі осіб не надходили. Зроблені фотокартки від 28.09.2016 року, які долучені до протоколу слідчого експерименту як фототаблиця та прокоментовані самим слідчим із зазначенням способу вчинення наїзду автомобілем марки «Шевроле» на пішохода ОСОБА_7 . В протоколі є відомості про ознайомлення учасників з змістом протоколу. Тобто зі змісту протоколу слідчого експерименту вбачається, що він відповідає вимогам ст. 104 КПК України. Описані слідчим обставини наїзду, відтворені та підтверджені діями учасників цього експерименту, та відповідають положенням ч.1 ст. 240 КПК України, де вказано, що слідчий експеримент проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Твердження сторони захисту про те, що біля двору знаходився залізобетонний стовбур, за який начебто перечепився потерпілий, отримавши тілесні ушкодження зазначені в експертизі № 162 від 30.06.2016 року, та те що слідчий не зробив запис в протоколі слідчого експерименту про наявність зазначеного стовбуру та відсутність його на знімках до протоколу, не знайшло свого підтвердження в ході судового засідання, оскільки стороною захисту до суду не надані докази, які б спростували докази сторони обвинувачення, а саме покази потерпілого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та інших письмових доказів.

Доводи сторони захисту щодо неправдивих показів свідка ОСОБА_13 , з посиланням на відповідь ПРАТ «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів», відповідно до якого трудовий договір між ПРАТ «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (торгова марка «Золоте зерно») та громадянином ОСОБА_13 (торговим представником) на реалізацію в м. Павлограді продукції торгівельної марки «Золоте зерно» ніколи не укладався та не є укладеним на сьогоднішній день, будь-яке майно підприємства, в тому разі й службовий номер мобільного телефону НОМЕР_5 , ОСОБА_13 ніколи не видавались, суд вважає безпідставними, оскільки допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , наголошував, що не пам`ятає, де саме працював в день скоєння ДТП, а саме 19 квітня 2016 року, оскільки в цей період часу декілька разів змінював роботу. Крім того, покази ним надавались під присягою, та останній був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів.

Доводи сторони захисту щодо копії довідки відпрацювання технічної інформації, а не оригіналу, відповідно до якої дані про абонентський номер НОМЕР_5 , який наданий на досудовому слідстві свідком ОСОБА_13 , за 19.04.2016 року у період часу з 00.00 год. до 23.00 год. відсутні, суд не бере до уваги, оскільки зазначена довідка несе інформаційний характер і жодним чином не спростовує будь які факти.

Щодо посилання сторони захисту на покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , в підтвердження достовірності показів обвинуваченого про невинуватість, то суд відноситься до них критично, вважає їх надуманими, які не відповідають об`єктивним обставинам справи, та спростовуються показами потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та іншими дослідженими в судовому засіданні матеріалами.

У відповідності до ст.95 КПК України особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто.

Покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , надані в судовому засіданні, спростовуються інформацією наданою оператором мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна», згідно якої їх мобільні телефони здійснюючи дзвінки знаходилися далеко від місця дорожньо-транспортної пригоди.

Так мобільний телефон ОСОБА_17 - НОМЕР_6 , 19.04.2016 року у період часу з 11.00 год. до 13.00 год. реєструвався в зоні дії базових станцій за адресою: м. Павлоград, вул. Дніпровська, 334. Крім того, з пояснень вказаного свідка обвинувачений запросив його до суду для надання пояснень, тому на думку суду свідок зацікавлений, щоб обвинувачений не був притягнутий до кримінальної відповідальності.

Крім того, аналізом даних доступу до номеру НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_17 , встановлено, що між останнім та ОСОБА_23 , номер телефону, який він надав слідчому, а саме НОМЕР_7 , 19.04.2016 року о 11.03 годині здійснювалося нетривале з`єднання. Твердження свідка ОСОБА_9 , що телефон належить його матері, нічим не підтверджується.

Мобільний телефон ОСОБА_16 - НОМЕР_4 , 19.04.2016 року у період часу з 11.00 год. до 13.00 год. реєструвався в зоні дії базових станцій за адресою: м. Павлоград, вул. Гагаріна, 12 (корпорація АТБ) в 11.02 год.; м. Павлоград, вул. Іскровська, 3а в 11.31 год.; м. Павлоград, вул. Нова2(4) в 11.36 год.; м. Павлоград, вул. Дніпровська, 172 в 11.45 год.; м. Павлоград, вул. Полтавська, 129 в 12.06 год. та в 12.19 год.; м. Павлоград, вул. К.Маркса, 61 (кінотеатр мир) в 13.06 годин. Крім того, з пояснень свідка в судовому засіданні, він бачив траєкторії руху автомобіля та потерпілого, а не бачив падіння потерпілого чи наїзду на нього, що суперечить одне одному.

Зазначені довідки щодо відпрацювання технічної інформації спростовують покази свідків сторони захисту ОСОБА_17 та ОСОБА_16 надані ними в судовому засіданні, згідно яких їх мобільні телефони здійснювали дзвінки не в межах місця дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо показів свідка ОСОБА_9 , суд також відноситься до них критично, оскільки останні є товаришем обвинуваченого на час дорожньо-транспортної пригоди перебував в автомобілі обвинуваченого. Тому на думку суду свідок зацікавлений, щоб обвинувачений не був притягнутий до кримінальної відповідальності.

Щодо показів свідка ОСОБА_14 , а саме, що на час дорожньо-транспортної пригоди за подвір`ям, менше ніж метр від хвіртки лежав стовп в траві, та з трави його не було видно, суд також відноситься до них критично, оскільки її покази спростовуються протоколом огляду місця події, показами потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та іншими дослідженими в судовому засіданні матеріалами. Крім того, на думку суду свідок зацікавлена, щоб обвинувачений не був притягнутий до кримінальної відповідальності, так як колишньою родичкою останнього.

Судом достовірно встановлено, що допущені обвинуваченим ОСОБА_3 порушення Правил дорожнього руху, а саме п. 10.1 з`явилися безпосередньою причиною події дорожньо-транспортної пригоди, а також в результаті цього настали наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому. Суд констатує наявність прямого причинного зв`язку між допущеними ОСОБА_3 порушеннями Правил дорожнього руху і вказаними наслідками.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_3 про те, що в його діях відсутні склади злочину передбачені ч.1 ст. 286 КК України, оскільки вказані пояснення є, на думку суду, непереконливими, і повністю спростовуються зібраними і дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами у даній кримінальній справі, і суд розцінює їх як спробу обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності і покарання.

Суд також приходить до переконання, що будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_3 , в судовому засіданні не добуто.

Обвинуваченим та його захисником не зазначені підстави, за якими потерпілий, свідки можуть його обмовити, не встановлено підстав для обмови з боку зазначених осіб і судом, в зв`язку з чим, суд, з урахуванням наведеного вище аналізу їх показань, вважає їх достовірними, а враховуючи, що будь-яких порушень норм КПК України при допитах допущено не було, визнає їх допустимими доказами, які можуть бути покладені в основу вироку.

Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, яка зводиться до категоричного невизнання своєї провини та оспорювання очевидних та неспростовних доказів, співставляючи її з обвинуваченням, що висунуто ОСОБА_3 , а також з показаннями потерпілих та свідків, дослідженими судом протоколами слідчих дій, документами, висновками експертизи, які у своїй сукупності повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що наведені судом докази винності обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину мають характер логічних, змістовних, послідовних та об`єктивних.

Зазначені докази винуватості ОСОБА_3 сумнівів у достовірності не викликають, викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину. Ці докази суд визнає допустимими і належними, достовірними і достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення вважає доведеною. Під час судового розгляду кримінального провадження були встановлені та підтверджені об`єктивні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В своєму рішенні "Коробов проти України" від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини "поза розумним сумнівом". Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи в сукупності досліджені докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 доведена "поза розумним сумнівом", оскільки наведені судом у вироку докази винуватості обвинуваченого є очевидними і безсумнівними.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше не судимий, вчинив у відповідності до ст. 12 КК України злочин, який відноситься до категорії нетяжких, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 Кримінального кодексу України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими до застосування судом. Наведені у ній положення зобов`язують суд при призначенні покарання враховувати не лише ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

За сукупністю обставин вчинення злочину, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, думки потерпілого, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статті, за якою він обвинувачується у вигляді обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частимни.

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, є нетяжким злочином.

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, останній вчинив кримінальне правопорушення 19 квітня 2016 року, відтак на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк притягнення особи до криміналної відповідальності.

У зв`язку із цим суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно звільнити від призначеного основного та додаткового покарання, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обиралась.

В рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 було заявлено позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10 335 грн. та моральної шкоди в сумі 70000 грн., завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_7 зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він зазнав тілесних ушкоджень. На ліки та операцію ним було витрачено 10 335 грн. 98 коп. Наявність моральної шкоди обґрунтована тим?що потрапивши у дорожньо-транспортну пригоду він відчував фізичний біль та страждання, яких зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я. Він переніс операцію в колінному суглобі на лівій нозі, під час якої був встановлений протез у колінний суглоб. Він відчуває емоційний дискомфорт, пов`язаний з тим, що за час його хвороби він не міг та досі не може повноцінно працювати, у зв`язку із чим він перебуває на утриманні у своєї сестри. Постійні нервові навантаження привели до того, що 17.02.2017 року його самопочуття різко погіршилось, внаслідок чого він потрапив до стаціонарного відділення лікарні з діагнозом ішемічний інсульт. На даний час він не має можливості вести звичний спосіб життя, відчуває біль після перенесеної операції. Заподіяна моральна шкода позивачем була оцінена в 70 000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Як встановлено ч. 1 та ч. 3 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Витрати на операцію, препарати та ліки загалом становлять 10335 грн., що підтверджують надані потерпілим ОСОБА_7 копії квитанцій /а.с. 33-38, т.1 /.

Відтак, у даному провадженні пред`явлене обвинувачення та доведеність винуватості ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні безпосередньо пов`язані із пред`явленим цивільним позовом потерпілим у кримінальному провадженні.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» зі змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 у пункті 9 Постанови орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого.

Протиправність поведінки водія ОСОБА_3 , його вина, а також причинний зв`язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, підтверджені вищезазначеними доказами, які підтверджують обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Що стосується наявності шкоди, завданої життю та здоров`ю потерпілого внаслідок вчиненого злочину, то ці обставини учасниками кримінального провадження не оспорюються. Спірним у даному випадку є розмір заподіяної моральної шкоди.

Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно

від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд не погоджується з розміром заявленої позивачем моральної шкоди та вважає його надмірно великим.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив злочинні дії, окреслені у ч. 1 ст. 286 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яке потягло спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, доведена. Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди, і суд враховуючи стан здоров`я потерпілого, фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у житті потерпілого, тяжкість вимушених змін у його звичайному способі життя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

При визначенні розміру спричиненої обвинуваченим моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 , яка полягає в тому, що останній внаслідок ушкодження його здоров`я переніс стресову ситуацію, тривалі душевні страждання, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав численні травми, які до цих пір спричиняють йому сильний фізичний біль, тривалий час перебував на лікуванні в медичній установі, переніс операцію, внаслідок чого порушився його звичний уклад життя.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 , а також суд враховує принцип розумності і справедливості, і з урахуванням всього цього вважає можливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відкшодування матеріальної шкоди 10335 грн., 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Судові витрати на проведення судової експертизи № 7/4.2-370 від 14 червня 2016 року в сумі 703 грн. 68 коп., судової експертизи № 5/10.1-643 від 11 серпня 2016 року в сумі 527 грн. 76 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним за ч.1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного основного та додаткового покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної чинності не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю у розмірі 10 335 грн. та моральної шкоди у розмірі 70 000 грн., завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 10 335 (десять тисяч триста тридцять п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертиз у сумі 1231 (одну тисячу двісті тридцять одну) грн. 44 коп. на користь держави.

Речові докази:

-автомобіль «Chevrolet lacetti», переданий на зберігання

ОСОБА_3 залишити останньому за належністю;

-кросівки білого кольору та штани чорного кольору, передані на зберігання в

камеру схову ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 000374 від 19 квітня 2016 року) повернути ОСОБА_7 за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Суддя: ОСОБА_1