ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 463/98/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/186/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - скарга на ухвалу слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 р. Тернопільський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши 21 травня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження (справа №463/98/21) за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 від 11 січня 2021 року на бездіяльність органу досудового розслідування, яке полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 29 грудня 2020 року, відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року та винести нову ухвалу про задоволення в повному обсязі скарги адвоката ОСОБА_6 .

Вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів вказує на незаконність процесуальних рішень, прийнятих в межах кримінального провадження, суддею Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_7 , яка діяла в змові із суддями Львівського апеляційного суду, відносно яких ним ставилось питання щодо внесення відомостей в ЄРДР за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

Зміст скарги зводиться до незгоди скаржника з процесуальними рішеннями судді Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_7 , яка діяла у змові із суддями Львівського апеляційного суду, оскільки дочекалась доки за їх зверненням ОСОБА_6 позбавили права на заняття адвокатською діяльністю, і після чого винесла ухвалу від 21 грудня 2020 року у провадженні №1кс/441/85/20, зазначивши в ухвалі, що повноваження адвоката ОСОБА_6 не підтверджені на час розгляду справи.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги, поданої ОСОБА_6 , апелянт стверджує, що слідчим суддею без належної перевірки було безпідставно відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність органу досудового розслідування.

ОСОБА_6 та представники Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, Львівської обласної прокуратури в судове засідання з розгляду даної скарги не з`явились з невідомих для суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За наведених обставин колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року без учасників кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 в порядку ст. 303 КПК України звернувся із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, посилаючись на те, що ним було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення від 29 грудня 2020 року до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, однак у визначені законом строки відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно його заяви не внесено.

У поданій скарзі ОСОБА_6 просив зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, внести відповідні відомості до реєстру на підставі поданої ним заяви про вчинене відносно нього суддею Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_7 та суддями Львівського апеляційного суду кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

Відмовляючи у задоволенні скарги, місцевий суд виходив з того, що викладені ОСОБА_6 в заяві доводи зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді та діями суддів щодо звернення із скаргою до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а відтак такі внесенню в ЄРДР не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому колегія суддів враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 1 липня 2013 року щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, відповідно до якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Також колегія суддів враховує норми статті 126 Конституції України, якою передбачено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів. Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Рада суддів України у своїх зверненнях неодноразово зазначала, що незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення. Рада суддів України переконана, що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Така ситуація є загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом.

Отже, звернення в даному випадку до правоохоронних органів із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення суддею злочину особою, яка незгідна із прийнятим процесуальним судовим рішенням, є порушенням конституційних гарантій незалежності суду, є недопустимим і ніхто, крім суду, у встановленому законом порядку не вправі надавати оцінку судовому рішенню.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Зі змісту заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що він висловлює свою незгоду з судовим рішенням, постановленим суддею першої інстанцій під час розгляду справи провадження №1кс/441/85/20, і така незгода ґрунтується на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин. Будь-яких даних про те, що судове рішення переглянуто компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій воно ухвалено, заява не містить.

Враховуючи вищенаведене та те, що заява ОСОБА_6 від 29 грудня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_7 та суддів Львівського апеляційного суду ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КПК України, а фактично зводиться до його незгоди із прийнятим суддею рішенням при розгляді справи провадження №1кс/441/85/20, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів бездіяльності уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 висновків слідчого судді не спростовують.

Слідчим суддею місцевого суду не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 від 11 січня 2021 року на бездіяльність органу досудового розслідування, яке полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 29 грудня 2020 року, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3