ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1506/21 Справа № 207/1112/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000180 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бекабад Ташкентської області Республіки Узбекистан , який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 , п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 червня 2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, раніше не судимий, не працює, на даний час по справі не допитані обвинувачені, свідки, потерпілий, а тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може впливати в не передбачений законом спосіб на потерпілого, свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на не пов`язаний із триманням під вартою, а саме: на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, відповідно до ст. 195 КПК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та постановленою з грубим порушенням права на захист.
Так, захисник зазначає, що наведені прокурором ризики є недоведеними, оскільки ОСОБА_6 раніше взагалі до кримінальної або іншої відповідальності не притягувався, не схильний до вчинення будь-який правопорушень, на обліку у лікарів невропатолога та психіатра не перебуває. Крім того, недоведеним є той факт, що обвинувачений може сховати, знищити або іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, так як органом досудового розслідування вже проведені всі необхідні обшуки, тимчасові доступи, призначені відповідні експертизи, отримані їх висновки, тобто зібрані всі речові докази по даному кримінальному провадженню.
Разом з тим, захисник зазначає на відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушенні. При цьому, сторона захисту звертає увагу на особу потерпілого ОСОБА_8 , який змінював свої покази, є неодноразово судимою особою.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 20 квітня 2021 року в судовому засіданні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 , п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 331 КПК України повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.
Водночас, обравши обвинуваченому ОСОБА_6 найбільш суворий запобіжний захід, судом встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не обґрунтовані належним чином, та не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Так, судом першої інстанції не дотримано принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЄСПЛ Летелье проти Франції, Мамедова проти Росії та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі Тодоров проти України, згідно якої для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою.
Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст. 178 КПК України щодо обставин, які враховуються при обранні (продовженні) запобіжного заходу.
Так, відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Як встановлено апеляційним судом, обґрунтовуючи існування заявлених прокурором ризиків, суд послався на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та очікуване суворе покарання, що може схилити обвинуваченого до переховування від суду, впливати в непередбачений законом спосіб на свідків, потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Отже, наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Посилаючись на встановлені ризики, суд не навів обставин, які б переконливо виправдовували тримання ОСОБА_6 під вартою.
Ризик переховування обвинуваченого від суду поряд із наявністю місця реєстрації та проживання, що встановлено і органом досудового розслідування та зазначено у обвинувальному акті є малоймовірним.
Крім того, апеляційним судом враховується те, що як вбачається з наявних матеріалів, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 , п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив 09 січня 2020 року.
21 грудня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. При цьому, запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Лише ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, перебуваючи на волі більше року з моменту вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_6 не переховувався від органу досудового розслідування, не впливав на свідків та потерпілого.
Висновок суду першої інстанції щодо перешкод з боку обвинуваченого кримінальному провадженню не вмотивований, суд не зазначив у чому саме може полягати таке перешкоджання і не навів на підтвердження цієї тези обставин.
Враховуючи вказані обставини, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, його роль у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також те, що до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з`являвся до органу досудового розслідування, не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином, і те, що в ухвалі суду про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доведені підстави для застосування відносно нього виняткового запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до висновку, що тримання особи під вартою не можна вважати виправданим.
Таким чином, вищезазначене свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, встановленим судом першої інстанції.
Вирішуючи питання щодо застосування іншого виду запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який хоча і є одним із найсуворіших запобіжних заходів, але все ж таки із найсприятливішими наслідками з приводу певних відмінностей щодо умов тримання.
На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого, тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та ролі обвинуваченого у його вчиненні, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та унеможливить існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Постановляючи нову ухвалу апеляційний суд виходить із того, що прокурор не обґрунтував необхідність обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як не обґрунтував і те, чому неможливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід.
Водночас, дані матеріалів провадження не указують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 , а тому апеляційний суд приходить до висновку про застосування у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст.194 КПК України та вважає, що саме цей запобіжний захід зможе забезпечити належну поведінку останнього на час судового розгляду.
Таким чином, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду про обрання до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 , п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 18 червня 2021 року.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , наступні обов`язки:
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на відділ поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4