ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1373/21 Справа № 190/237/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року про відмову у задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року було відмовлено у задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року зазначений вирок змінено в частині призначеного покарання, а саме: вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 4 місяці. На даний час засуджений відбув 1/2 строку покарання, що надає йому право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до п.2 ч.4 ст.82 КК України.
Суд першої інстанції зробив висновок про те, що заохочення засуджений ОСОБА_7 мав не на протязі всього часу відбування покарання, а напередодні виникнення у нього права застосування положень ст.82 КК України. Така часткова вибіркова поведінка не може достатньо впевнено свідчити в період передування права про позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого, та що вони створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а саме до його готовності стати на шлях виправлення
Тому суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення подання.
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу від 09 березня 2021 року та постановити нову, якою замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким.
Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що він став на шлях виправлення та його подальше виправлення можливе в умовах застосування більш м`якого покарання, що підтверджує також адміністрація колонії, тому засуджений вважає, що є підстави для задоволення його апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений став на шлях виправлення.
З характеристики на засудженого, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2019 року вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року змінено в частині призначення покарання ОСОБА_7 . Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.
За час відбування покарання в Державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122) ОСОБА_7 характеризується позитивно, працевлаштований на виробництві установи до комплексної бригади майстерень по переробці вторинної сировини, до роботи ставиться добре, має одне заохочення, стягнень не має. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, на зауваження реагує адекватно. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу Знай свої права та обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що раніше ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, проте на шлях виправлення не став, знову вчинив аналогічний злочин, що характеризує засудженого як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що наявність у ОСОБА_7 одного заохочення та відсутність стягнень не є підставою для застосування до нього положень ст.82 КК України, оскільки відповідно ст.9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даних обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що хоча засуджений ОСОБА_7 має позитивну характеристику за час перебування в Державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122) і дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, проте це не вказує на факт його виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції у тому, що подальше виправлення засудженого ОСОБА_7 неможливе в умовах обмеження волі, тому вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року про відмову у задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2021 року про відмову у задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4