Справа № 736/1495/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/47/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.019.270.150.000.193, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перелюб, Корюківського району Чернігівської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за ст. 348 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з дати затримання.

В строк відбуття покарання обвинуваченому зараховано термін перебування під вартою (запобіжний захід) з 23.06.2019 по 28.11.2019 (включно).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково - стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь 15000 грн. в рахунок морального відшкодування, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь 15000 грн. в рахунок морального відшкодування, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 1797 грн. 02 коп. в рахунок відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ..

Процесуальні витрати в розмірі 12811 грн. 90 коп. за проведення судових експертиз стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави .

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження. Вважає, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки його висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду (ч. 1 п. 1 ст. 411 КПК України). Судом в основу вироку покладено недопустимі докази, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону (яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, ч. 1 ст. 412 КПК України). Стаття 348 КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 , передбачає відповідальність за посягання на життя працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця. 23 червня 2019 року начальником СВ Корюківського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 винесено постанову про визначення групи слідчих. Так в указаній постанові, а також у Витягу з ЄРДР серед слідчих, які здійснювали досудове розслідування, вказаний серед інших також ОСОБА_9 , який визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні та подавав заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, а саме нападу на нього як поліцейського при виконанні службових обов`язків. В порушення вимог ст. 77 КПК України досудове розслідування вказаного кримінального провадження проводилося лише слідчими Корюківського ВП, працівниками якого є потерпілі, а тому наявні всі підстави для сумнівів в неупередженості. Грубим порушенням є факт участі ОСОБА_9 у досудовому розслідуванні, який є заявником, потерпілим і цивільним позивачем. На зазначене неодноразово зверталася увага суду першої інстанції. В свою чергу у вироку суду зазначено, що думка сторони захисту щодо визнання недопустимими доказів не узгоджується з вимогами ст. 2 КПК України. Посилання на те, що слідчий ОСОБА_9 перебував на лікуванні з 22.06.2019.року по 03.07.2019 року також не вважає доказом його невтручання в хід розслідування. Оскільки з 03.07.2019 ОСОБА_9 вже здійснював свою трудову діяльність та міг контролювати і контролював хід розслідування у вказаній справі. В той же час про зацікавленість у засудженні ОСОБА_7 та упереджене розслідування свідчить сама кваліфікація вчиненого діяння. Оскільки діяння ОСОБА_7 було кваліфіковане за ст. 348 КК України, хоча зі сторони обвинуваченого не було замаху на вбивство працівників поліції. Зміна та надання недостовірних показів потерпілих також свідчить про певну зацікавленість у саме такій кваліфікації дій ОСОБА_7 .. При цьому ключовим доказом такої кваліфікації є покази слідчого і одночасно потерпілого ОСОБА_9 в сукупності з показами потерпілого ОСОБА_10 .. Враховуючи, що було порушено вимоги ст. 77 КПК України, то всі зібрані докази в кримінальному провадженні №0000193 вважаються недопустимими. Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Суд першої інстанції зазначає, що «при кваліфікації за ст. 348 КК України кримінальна відповідальність настає, якщо злочин вчинено з метою не допустити чи припинити правомірну діяльність потерпілого у зв`язку з виконанням ним зазначеного обов`язку, змінити характер останньої, а так само з мотивів помсти за неї незалежно від часу, що минув з моменту виконання потерпілим своїх обов`язків». Однак судом не вказано мету, яку переслідував ОСОБА_7 , вчиняючи злочин. В той же час аналізуючи спосіб дій обвинуваченого, суд дійшов висновку, що неприязних стосунків у обвинуваченого з потерпілими не встановлено, будь-яких інших відносин також не було. Судом встановлено, що дії ОСОБА_7 були раптовими та несподіваними. З цього можна зробити висновок про відсутність у засудженого ОСОБА_7 умислу на вчинення злочину, передбаченого ст. 348 КК України. Також, у вироку суд посилається на висновок судово-психіатричної експертизи №339 від 09.07.2019 року, де зазначено, що експертами брались до уваги показання свідка ОСОБА_12 , яка чула 22.06.2019, що обвинувачений ОСОБА_7 кричав з двору, що він нікому не потрібен, то нехай приїжджають та його застрелять. Також кричав «всіх порешу». Експерти брали до уваги показання свідка ОСОБА_13 , яка чула, що обвинувачений попереджав колишню дружину про те, що у тому випадку, якщо вона викличе працівників поліції, то він їх буде чекати, їм буде горе і він їх поріже. Однак зауважує, що таких показів свідки не надавали. Такі свідчення суперечать показам вищезгаданих свідків, наданим в судовому засідання та зафіксованим у вироку суду. Вважає, що зазначене було вказано з метою штучного створення доказів наявності умислу на вчинення кримінального правопорушення. Лише потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в своїх показах вказали на те, що ОСОБА_7 погрожував вбивством. Однак такі покази потерпілих вважає лише намаганням виправдати свої дії із застосування зброї. Крім того такі покази суперечать показам свідків, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 . Більш того, вважає, що взагалі суду слід було ставитися критично до показів потерпілих, оскільки вони змінювалися під час розгляду справи та деякі покази взагалі були недостовірними. Отже, твердження сторони обвинувачення та суду з приводу посягання на життя працівників поліції грунтуються виключно на припущеннях, чим порушено вимоги ст. 62 Конституції України. У вироку суду зазначено, що обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 не встановлено, але стороною захисту в судовому засіданні було наголошено на щирому каятті обвинуваченого у вчиненому, на відшкодування збитків потерпілим, похилий вік та незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 .. Натомість суд наголосив у вироку, що «виступ в дебатах захисника ОСОБА_6 свідчить про повне заперечення змісту обвинувачення, на що має право сторона захисту, але судом така позиція розцінюється як спроба завести суд в оману та уникнути відповідальності». Також наголошує, що стороною захисту у судовому засіданні місцевого суду заперечувалася вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України. Натомість неодноразово вказував на необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 345 КК України та погоджувався з тим, що дії останнього підпадають саме під кваліфікацію за ст. 345 КК України. Спочатку кримінальне провадження і було розпочато саме за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 345 КК України.

Як встановив доведеним суд І інстанції, ОСОБА_7 , 22 червня 2019 року, близько 20-ї години, у дворі належного йому домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння під час документування відносно нього адміністративного правопорушення працівниками Корюківського ВП ГУНП в Чернігівській області на законну вимогу працівників поліції вийти з помешкання та надати пояснення з приводу повідомлення ОСОБА_15 щодо здійснення ним відносно неї домашнього насильства, проігнорував її та з невстановлених мотивів, вирішив позбавити життя слідчого Корюківського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області потерпілого ОСОБА_9 та начальника сектора реагування патрульної поліції №1 Корюківського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області потерпілого ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел на позбавлення життя працівників правоохоронного органу. Обвинувачений ОСОБА_7 раптово вийшов з будинку та почав застосовувати відносно працівників поліції наявний у нього у правій руці ніж. Спочатку ОСОБА_7 заподіяв один удар лезом ножа в ліве стегно потерпілого ОСОБА_9 , після чого намагався нанести декілька ударів лезом ножа в ділянку тіла, яка містить життєво важливі органи - абдомінальну ділянку тіла, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин які не залежать від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_9 вчасно відреагував та прикрився руками. При цьому йому було заподіяно тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани, в нижній третині лівого стегна по передній поверхні, різаної рани по медіальній поверхні нижній третині основної фаланги 1-го пальця лівої кисті, різаної рани в ділянці 3-го пальця лівої кисті на рівні проксимальної фаланги з переходом на проксимальний міжфаланговий суглоб по долонній поверхні, різаної рани в ділянці дистальної фаланги 4-го пальця лівої кисті подолонній поверхні, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 52 від 19.07.2019 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 намагався нанести декілька ударів лезом ножа ОСОБА_16 в ділянку тіла, яка містить життєво - важливі органи - абдомінальну ділянку тіла, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_10 вчасно відреагував та прикрився руками, при цьому отримав тілесні ушкодження у виді різаної рани в ділянці дистальної фаланги 2 пальця лівої кисті по долонній поверхні, які згідно висновку судово-медичної експертизи №51 від 19.07.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад. Так як ОСОБА_7 не заспокоювався, то працівником поліції-потерпілим ОСОБА_10 було використано табельну вогнепальну зброю, в результаті чого обвинувачений отримав три вогнепальні поранення, після чого сховався до будинку.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні місцевого суду вину в інкримінованому йому обвинуваченні визнав частково.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необгрунтованою.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 348 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів провадження всі докази, які були надані суду прокурором є належними та допустимими. Думка захисту щодо визнання певних доказів неналежними та недопустимими має право на існування, але вона не узгоджується з вимогами чинного законодавства, зокрема ст. 2 КПК України, в якій зазначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виступ захисника ОСОБА_6 свідчить про повне заперечення змісту обвинувачення, на що має право сторона захисту, але колегією суддів така позиція розцінюється як спроба завести суд в оману та уникнути відповідальності.

Захистом наголошувалось на визнанні недопустимими всіх доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження. Захисник посилався на постанову від 23.06.2019 про визнання групи слідчих, серед переліку яких було прізвище потерпілого ОСОБА_9 , який визнаний потерпілим у провадженні. Місцевий суд вірно оцінив даний документ та прийшов до такого: на момент ухвалення постанови слідчий ОСОБА_9 перебував на лікуванні ( з 22.06.2019 по 03.07.2019), жодний письмовий доказ не містить відомостей про те, що в слідчих діях приймав участь в якості слідчого потерпілий ОСОБА_9 ..

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на яку посилався захисник наголошує на тому, що право кожного на життя охороняється законом. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю проголошується у ч. 1 ст. 3 Конституції України.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , звертаючись 23.06.2019 до правоохоронних органів з проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , який спричинив їм тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 75,76) розраховували на захист держави їх порушених прав та сподівались на справедливе досудове розслідування та судовий розгляд як і всі громадяни України. Сторона захисту не надала суду доказів втручання потерпілих в хід розслідування, вплив на учасників провадження. Тому місцевий суд вірно розцінив вказані посилання на процесуальні моменти, як своєрідний спосіб захисту.

Апеляційному суду потерпілі пояснили, що обвинувачений діяв активно і висловлював словесні погрози вбити. Стороною захисту ці пояснення не спростовані.

Під діянням, безпосередньо спрямованим на вчинення злочину, слід розуміти діяння, що безпосередньо посягає на охоронюваний законом об`єкт створює безпосередню небезпеку заподіяння йому шкоди .

Відповідно до ст. 3 Конституції України, життя людини визнається найвищою соціальною цінністю, а в ст. 27 Основного закону наголошується, що кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити людину життя.

Родовим і безпосереднім об`єктом вбивств є життя особи особлива форма існування людського організму, що полягає в активному, поєднаному з витратою отриманої ззовні енергії, підтриманні та самовідтворенні специфічної структури. Життя людини характеризується реактивністю, диханням, мисленням, чутливістю, баченням, спілкуванням, харчуванням, ростом, рухом, обміном речовини, розмноженням тощо.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу. Наявність умислу оцінюється в сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується спосіб вчинення протиправних дій, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Аналізуючи спосіб дій обвинуваченого, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку що підтверджень неприязних стосунків у обвинуваченого з потерпілими не встановлено в судовому засіданні, будь-яких інших відносин також не підтверджено, достеменно з`ясовано, що один з працівників був у форменому одязі, а саме потерпілий ОСОБА_9 , а також тема розмови, яка відбулася між обвинуваченим та потерпілими безапеляційно свідчила про виконання потерпілими своїх професійних обов`язків як працівників правоохоронних органів. Дії обвинуваченого були раптовими, не прогнозованими, відомими тільки йому одному, знаряддям злочину він обрав ніж, який зі слів свідка ОСОБА_15 , обвинувачений зберігав у спальні, а за експертним висновком № 722 від 24.07.2019, вказаний ніж має довжину 34,5 см, клинок довжиною 20,8 см., найбільша ширина клинка 3,9 см., клинок однолезовий з двосторонньою заточкою. Щодо кількості ударів, то по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 перший був несподіваним в нижню третину лівого стегна по передній поверхні, а другий замах в ділянку тулуба і тільки завдяки захисним рухам потерпілого він отримав ушкодження описані вище. По відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , то замахи були в ділянку грудей, їх було багато, а тичкові удари завдяки захисним рухам потерпілого також утворили описані вище тілесні ушкодження. Напрямок ударів ножем був в ділянки життєво-важливих органів абдомінальну ділянку тіла, однак супротив потерпілих не дав довести умисел, направлений на позбавлення їх життя до кінця. Щодо до припинення злочинних дій, то обвинувачений не мав наміру їх припиняти, ні заклики потерпілих до припинення протиправних дій, ні наявність у потерпілих ушкоджень, ні попередження про застосування зброї, не зумовили припинення ним своїх злочинних дій, навіть його поранення перше та друге не зупиняло обвинуваченого продовжувати протиправні дії, і тільки після третього пострілу поранення) він припинив здійснювати удари ножем .

Враховуючи вищенаведене, суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 348 КК України, характеризується умисною формою вини. Обвинувачений повинен усвідомлювати, що посягає на життя працівника правоохоронного органу саме у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків. Однак суб`єктивна сторона цього складу злочину не пов`язана з точною обізнаністю винуватого зі змістом тих службових обов`язків, які в даний момент виконує потерпілий. Достатньо, щоб винуватий усвідомлював сам факт того, що працівник правоохоронного органу здійснює свої службові повноваження. При кваліфікації за ст. 348 КК України кримінальна відповідальність настає, якщо злочин вчинено з метою не допустити чи припинити правомірну діяльність потерпілого у зв`язку з виконанням ним зазначеного обов`язку, змінити характер останньої, а так само з мотивів помсти за неї незалежно від часу, що минув з моменту виконання потерпілим своїх обов`язків. Склад злочину, передбачений ст. 348 КК України, є спеціальною нормою до загальної норми, яка міститься у ст. 115 КК України. Така спеціальна норма виділена за ознакою спеціального потерпілого та тим, що посягання на життя працівника правоохоронного органу здійснюється у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 справа 629/847/15-к ).

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, судом визнав скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд також в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставину, яка обтяжує покарання. злочин скоєно особою , яка раніш не притягалась до кримінальної відповідальності, за місцем мешкання характеризується позитивно, має чисельні хронічні захворювання, пенсійний вік, намагався здійснювати матеріальні відшкодування потерпілим. На диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе частково винуватим.

Зазначені обставини, позитивні дані про особу обвинуваченого дали суду підстави призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання за ст. 348 КК України у виді позбавлення волі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно призначив покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті КК України, воно відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для скасування чи зміни вироку місцевого суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4