КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003220 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06.08.2020 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Іваново, РФ, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,?
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,?
за участі:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 06.08.2020 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, у виді тримання під вартою змінено на домашній арешт, та звільнено останнього з під варти в залі суду.
Покладено на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- не залишати житло, а саме: АДРЕСА_1 , щоденно з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин.
- не відлучатися із місця проживання без дозволу суду та прокурора;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 3 378 гривень 30 копійок.
Речові докази: 4 змиви речовини бурого кольору знищено.

Від прокурора надійшла апеляційна скарга на вказаний вирок.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Оболонського районного суду міста Києва від 06.08.2020 відносно ОСОБА_5 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м?якості.

Дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість. Зокрема прокурор вважає, що призначаючи покарання, суд не врахував те, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення віднесено законодавцем до категорії злочинів проти авторитету органів державної влади та має наслідком заподіяння легких тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, у зв?язку з виконанням ним службових обов?язків. Поза увагою суду залишилися спосіб вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та суспільна небезпечність вчиненого злочину, яка полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками зазначених органів своїх службових обов?язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода їх здоров?ю. Суд зазначивши про те, що ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_5 , стосовно якого на момент вчинення даного злочину здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, яке на даний час направлено для розгляду по суті до Печерського районного суду м. Києва. З огляду на те, що обвинувачений не працевлаштований та відсутність даних про можливість ним матеріально забезпечувати матір, вбачається непереконливим врахування судом тієї обставини, що обвинувачений має на утриманні матір з інвалідністю, як підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, врахувавши заяву потерпілого про розгляд даної справи без його участі, суд необґрунтовано розцінив її як позицію потерпілого щодо міри покарання стосовно ОСОБА_5 та навів її при мотивуванні свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

За доведених у суді першої інстанції обставин, 20.05.2020 року приблизно о 14 год. 55 хв., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 . В цей час до зазначеного будинку, з метою виконання доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, наданого слідчим СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001801 від 12.05.2020, в якому ОСОБА_5 13.05.2020 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, прибув начальник сектору ВКП Печерського УП ГУНП у м. Києві капітан поліції ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був у цивільному одязі, а саме останній повинен був вручити ОСОБА_5 повістки про виклик до слідчого, при цьому з останнім було попередньо узгоджено дату і час прибуття працівника правоохоронного органу. Перебуваючи біля вхідних дверей до під`їзду зазначеного будинку, де розташована квартира проживання ОСОБА_5 , капітан поліції ОСОБА_9 набрав комбінацію цифр на домофоні до квартири ОСОБА_5 з метою увійти до під`їзду, після чого двері було відчинено та ОСОБА_9 , увійшовши до під`їзду, попрямував на третій поверх, де розташована квартира реєстрації та проживання ОСОБА_5 .
Перебуваючи на сходах загального користування на третьому поверсі вказаного будинку, капітан поліції ОСОБА_9 натиснув на кнопку дзвінка до квартири АДРЕСА_2 та в цей час вхідні двері до загального тамбурного коридору, де розташована квартира проживання ОСОБА_5 . Відчинив ОСОБА_5 . Водночас. Капітан поліції ОСОБА_9 , перебуваючи під час виконання службових обов`язків, підійшовши до ОСОБА_5 на відстань одного кроку, продемонстрував власне службове посвідчення в розгорнутому вигляді та почав представлятись.
В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків, оскільки ОСОБА_5 очікував на прихід працівника правоохоронного органу, був завчасно в телефонній розмові попереджений про його прибуття, достовірно знав про прихід останнього та самостійно відчинив йому двері.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням службових обов`язків, знаходячись в той же час та в тому ж місці, ОСОБА_5 , тримаючи у своїй правій руці металевий предмет, схожий на кастет, почав наносити удари в хаотичному порядку в область голови ОСОБА_9 у кількості приблизно 15 ударів, від чого останній отримав тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_9 , розірвавши дистанцію, відійшов на декілька кроків назад та, відповідно до ст. 46 ЗУ «Про Національну поліцію» дістав із своєї кобури вогнепальну табельну зброю, попереджаючи ОСОБА_5 про намір її застосувати.
Побачивши вогнепальну зброю, ОСОБА_5 повернувся до своєї квартири та зачинився. Після чого капітан поліції ОСОБА_9 здійснив виклик зі свого мобільного телефону на спеціальну лінію «102», та в подальшому на місце події прибули працівники поліції і ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів які підтримали наявну апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили суд залишити оскаржуваний вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06.08.2020 без змін, їх пояснення, відповіді на питання суду, дослідивши письмові матеріали в частині даних, що характеризують обвинуваченого, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та виступ в судових дебатах обвинуваченого в режимі відеоконференції відповідно до його клопотання та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначеного покарання вироком Оболонського районного суду м. Києва від 06.08.2020 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, тобто в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність його вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.345 КК Україниніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів в цій частині.

Натомість, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість, а також про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає частково обґрунтованими, з огляду на слідуюче.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі і звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК України, зазначив, що суд врахував відношення ОСОБА_5 до вчиненого, його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, ту обставину, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відповідно до довідки військової частини Польова пошта НОМЕР_1 приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також, врахував позицію потерпілого, який подав до суду заяву в якій просив в судові засідання його не викликати та проводити розгляд справи у його відсутність, крім того, врахував, ту обставину, що обвинувачений має на утриманні матір ОСОБА_10 , яка є особою з інвалідністю.

На підставі викладених обставин суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Проте, дослідивши матеріали провадження, заслухавши відповіді обвинуваченого на питання суду апеляційної інстанції,судова колегія дійшла переконання, що виправлення обвинуваченого із звільненням його від відбування призначеного покарання є неможливим.
Так, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, належним чином не врахував конкретні обставини справи, а саме те , що ОСОБА_5 металевим предметом схожим на кастет наніс працівнику поліції , який знаходився при виконанні службових обов`язків в область голови приблизно 15 ударів, від яких працівник поліції отримав тілесні ушкодження не дивлячись на те, що намагався ухилятися . Не враховано судом і те, що обвинуваченим вчинено злочин, який відноситься до злочинів проти авторитету органів державної влади і одночасно проти здоров'я працівника правоохоронного органу, тобто подвійний об'єкт посягання.
На питання суду апеляційної інстанції щодо мотивів протиправних дій, ОСОБА_5 не надав будь - якої чіткої відповіді. На питання суду, чи отримував він якісь пошкодження здоровья, поранення, тощо, під час перебування в зоні АТО, ОСОБА_5 пояснив, що будь яких пошкоджень, поранень або інших травмуючих здоров`я ситуацій з ним під час проходження військової служби в зоні АТО не було. Цей факт, також підтверджується і матеріалами кримінального провадження в частині даних, що характеризують особу, які були досліджені судом апеляційної інстанції .
Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд, звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, необґрунтовано врахував ту обставину, що в обвинуваченого на утриманні перебуває матір з інвалідністю, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджується можливість ОСОБА_5 утримувати матір з інвалідністю, оскільки у нього відсутнє постійне джерело доходу.
Також, суд першої інстанції необґрунтовано розцінив відмову потерпілого від участі у розгляді кримінального провадження, як позицію потерпілого щодо міри покарання стосовно ОСОБА_5 та навів її при мотивуванні свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вказане ніяким чином не свідчить про позицію потерпілого, щодо можливості звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України і будь яких даних щодо цього, в матеріалах справи не має .
Не надав суд належної оцінки, при оцінці матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , і тій обставині, що стосовно нього, на момент вчинення вказаного злочину передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, здійснювалося кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України.
Сукупність наведених обставин безумовно свідчить про неможливість застосування положень ст. 75 КК України . Разом з тим , враховуючи альтернативну юридичну конструкцію санкції ч.2 ст. 345 КК України, суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне застосовувати найбільш суворий вид покарання до обвинуваченого, як того просить прокурор, а саме у виді позбавлення волі на строк 02 роки 06 місяців, виходячи з того , що обвинувачений приймав участь в АТО з 20.10.2015 по 05.07.2016, критично відноситься до скоєного, але враховуючи характер вчиненого злочину і керуючись вимогами ст. 50 КК України - мети покарання, висновок суду першої інстанції про застосування положень ст.ст. 75,76 КК України є необґрунтованим та таким, що не спирається на матеріали справи .

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та необґрунтовано звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, що не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам вчинення ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06.08.2020 в цій частині підлягає скасуванню з постановленням за правилами п.2 ч.1 ст.420 КПК України нового вироку.

Разом з тим ухвалюючи новий вирок і призначаючи покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції враховує вищенаведені обґрунтування і керуючись принципом індивідуалізації, передбаченим ч.2 ст. 65 КК України вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, замість позбавлення волі на строк наближений до мінімальної межі, передбаченої ч.2 ст. 345 КК України але який слід відбувати реально.
Питання щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 з під варти в цьому кримінальному провадженні не вирішується тому, що він на час апеляційного розгляду, тримається під вартою в іншій кримінальній справі, яка розглядається на час ухвалення даного вироку Печерським районним судом міста Києва, яким йому обрано даний запобіжний захід, а тому в даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого залишається запобіжний захід у виді домашнього арешту обраний оскаржуваним вироком .
Істотних порушень вимог КПК які б потягли за собою скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду, під час апеляційного перегляду не встановлено .
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №5, задовольнити частково .
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 06.08.2020 щодо ОСОБА_5 ? скасувати в частині призначеного ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.345 КК України.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_5 , визнаному винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 345 КК України, призначити покарання за даною частиною даної статті у виді 02 (двох) років обмеження волі.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк, з часу отримання копії вироку .
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження № 11-кп/824/11/2021

Справа №756/8280/20

Категорія: ч.2 ст.345КК України

Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_11

Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1