Житомирський апеляційний суд
Справа №277/271/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 15 липня 2021 року та відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 15 липня 2021 року та відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Своє рішення суд обґрунтував тяжкістю та характером злочину, даними про особу обвинуваченого та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів під час умовно-дострокового звільнення, під тяжкістю можливого покарання може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його постійного проживання.

Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з таких підстав.

Вказує, що приймаючи рішення суд невірно застосував практику Європейського суду з прав людини та необґрунтовано продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки не врахував належним чином особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, а також має на утриманні малолітню дитину.

На її думку, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, посилаючись на надумані ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Вважає, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення не може бути виправданням продовження тримання його під вартою, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 17 травня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів враховує і серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання, в разі доведеності вини ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та особливо тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, які він вчинив під час умовно-дострокового звільнення.

Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України та відбував покарання в місцях позбавлення волі, що характеризує його як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує, в разі засудження, обставин та характеру кримінальних правопорушень у вчиненні яких він обвинувачується, вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешт чи особисте зобов`язання, що пропонує захист з метою запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Ці обставини та дані про особу обвинуваченого на переконання колегії суддів свідчать про наявність реального, а не ілюзорного ризику продовження чи повторення протиправної поведінки ОСОБА_6 , який з огляду на хронологію притягнення до кримінальної відповідальності не тільки не ставав на шлях виправлення, а навпаки продовжував вчиняти нові умисні кримінальні правопорушення через незначний час після звільнення, що свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

Наявність на утриманні у обвинуваченого сім`ї, утриманців не є переконливим доводом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту, оскільки наявність у нього сім`ї та дитини, згідно до обвинувачення, не стримали його від протиправної, неконтрольованої поведінки, а тому ці обставини не зможуть гарантувати, що він не продовжить вчиняти злочини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 15 липня 2021 року та відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: