ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/51/21 Справа № 707/2598/17 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_11 та прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виграїв Корсунь-Шевченівського району Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, одружений, працює, не судимий в силу ст.89 КК України,

визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України; цивільний позов залишено без розгляду,

ВСТАНОВИЛА:

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він 22.06.2017 року близько 06 год. 30 хв., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_11 , умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер власних дій, тримаючи в руці металеве відро, завдав останнім два удари ОСОБА_11 в ділянку голови, яку потерпіла прикривала руками. Від отриманих ударів ОСОБА_11 , втрачаючи свідомість, стала падати на землю, а обвинувачений продовжував наносити удари останній ногами в ділянку спини, внаслідок чого потерпіла повністю втратила свідомість, а, коли опритомніла і перебувала в положенні сидячи, ОСОБА_9 знову завдав їй два удари кулаком правової руки в ділянку спини й три удари правою ногою в ділянку спини, внаслідок чого ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно з висновком експерта № 02-01/1757 від 13.01.2017 року.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 було виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_11 та прокурор у кримінальному провадженні подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі та доповненнях потерпіла ОСОБА_11 просить скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.06.2018 р. й ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання в межах санкції цієї статті, а також дослідити аудіозаписи судових засідань. Указує, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що місцевий суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та не врахував, що в матеріалах кримінального провадження достатньо доказів вини обвинуваченого ОСОБА_9 .

Зазначає, що після оголошення вироку суду їй стало відомо, що мешканці села бачили обвинуваченого в с. Вергуни близько 9 год. ранку 22.06.2017 року, і вони можуть це посвідчити в суді. Суд не звернув увагу на те, що в ході досудового розслідування ОСОБА_9 не заявляв слідчому про наявність у нього свідка ОСОБА_13 та автобусного квитка. Крім того в ході розгляду справи судом ОСОБА_9 заявляв клопотання, що необхідний час, щоб знайти свідка, який його бачив на автовокзалі, бо він цю людину знає лише візуально. Проте свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказав, що він з ОСОБА_9 давно товаришують. Ці покази свідчать про неправдиве, сфабриковане алібі обвинуваченого. Крім того, судом при розгляді справи не надано належної оцінки таким доказам, як розклад руху автобусів маршрутом № 158 АС-2 Вергуни-Черкаси та Черкаси-Тальне.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.06.2018 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі без застосування положень ст. 75 КК України.

Також просить повторно дослідити докази сторони обвинувачення: допитати потерпілу ОСОБА_11 , свідка сторони обвинувачення ОСОБА_14 , дослідити письмові матеріали кримінального провадження, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 від 22.06.2017 (а.с. 50); довідку із Черкаської ЦРЛ (а.с. 51); довідку КУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги» № 598 від 11.07.2017; акт судово-медичного дослідження № 02-01/1203; протокол проведення слідчого експерименту від 13.09.2017 за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 (а.с. 58-64); висновок експерта № 02-01/1757 від 21.09.2017 р.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок суду є незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

Вказує, що, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення. У порушення вимог ст. 374 КПК України, висновок про те, що вина та участь обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не знайшла свого підтвердження, побудував, ґрунтуючись на суперечливих показаннях останнього, який як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства, своєї провини не визнав, а також в основу виправдання поклав суперечливі, недостовірні та недопустимі показання свідка сторони захисту ОСОБА_15 , які, на думку суду, спростовують показання потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 .

Про упередженість суду та порушення вимог ст.ст. 94, 370, 374 КПК України при постановленні виправдувального вироку свідчить ставлення суду до показів потерпілої та свідка обвинувачення, які судом взагалі не взято до уваги з мотивів їх неприязних стосунків із обвинуваченим ОСОБА_9 , а також при наданні правової оцінки письмовим доказам, наданим стороною обвинувачення, а саме: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 від 22.06.2017 (а.с. 50); довідки із Черкаської ЦРЛ (а.с. 51), довідки КУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги» № 598 від 11.07.2017, акту судово-медичного дослідження № 02-01/1203, протоколу проведення слідчого експерименту від 13.09.2017 за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 (а.с. 58-64); висновку експерта № 02-01/1757 від 21.09.2017.

Вказує, що, посилаючись на показання свідка ОСОБА_15 , суд першої інстанції не звернув увагу на намагання обвинуваченого приховати дані про його давнє знайомство із вказаним свідком, оскільки під час проведення підготовчого судового засідання, яке відбулося 06.02.2018, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 заявила клопотання про допит свідків, однак, зазначила, що станом на 06.02.2018 обвинуваченому важко їх розшукати, оскільки останній знає їх лише наглядно, а вже у судовому засіданні, яке відбулося 06.03.2018, обвинуваченим подано письмове клопотання про допит як свідка ОСОБА_15 , яке за своєю суттю не відповідає вимогам ст. 290 КПК України.

Під час надання свідчень у суді свідок ОСОБА_15 пояснив, що він знайомий із ОСОБА_9 декілька років, колись вони працювали на одному підприємстві та іноді телефонували один одному з приводу роботи, проте близько не товаришували. 22.06.2017 він зустрів ОСОБА_9 на платформі Нового автовокзалу у м. Черкаси близько 07:20 години, де у ході розмови ОСОБА_9 повідомив, що їде до м. Тальне, а наступного дня, тобто 23.06.2017, ОСОБА_9 йому зателефонував та попросив запам`ятати дату та час, коли його бачив.

Отже, фактично, від дати вчинення злочину обвинуваченому достеменно було відомо про існування такого свідка як ОСОБА_15 . Не врахувавши зазначені обставини, які безпосередньо були досліджені судом, та, не прийнявши до уваги заяву прокурора про недопустимість вказаних показань свідка як доказу, обставин справи, суд першої інстанції, всупереч вимогам законодавства поклав вказані показання в основу виправдувального вироку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи потерпілої, яка підтримала вимоги викладені в своїй апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та потерпілої підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Ці вимоги судом першої інстанції не дотримані.

Рішення суду першої інстанції про визнання ОСОБА_16 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, є необгрунтваним та безпідставним. Місцевий суд допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставно не взявши до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а власний висновок про недоведеність вчинення ОСОБА_16 інкримінованого йому злочину побудував на доказах, яким не дав належної правової оцінки.

Провівши у кримінальному провадженні за клопотанням учасників кримінального провадження часткове повторне дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що злочин передбачений ч.2 ст. 125 КК України ОСОБА_16 вчинив при наступних обставинах.

ОСОБА_9 22.06.2017 року близько 06 год. 30 хв., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_11 , умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер власних дій, тримаючи в руці металеве відро, завдав останнім два удари ОСОБА_11 в ділянку голови, яку потерпіла прикривала руками. Від отриманих ударів ОСОБА_11 втрачаючи свідомість, стала падати на землю, а обвинувачений продовжував наносити удари останній ногами в ділянку спини, внаслідок чого потерпіла повністю втратила свідомість, а, коли опритомніла і перебувала в положенні сидячи, ОСОБА_9 знову завдав їй два удари кулаком правової руки в ділянку спини й три удари правою ногою в ділянку спини, внаслідок чого ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, забита рана тім`яно-потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, забій з набряком м`яких тканин грудної клітки, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно з висновком експерта № 02-01/1757 від 13.01.2017 року.

Допитаний в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_16 свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що вчинити даний злочин він не міг, оскільки 22 червня 2017 року близько 6-ї години ранку він попрощавшись зі своєю дружиною ОСОБА_17 вийшов з дому та пішов на автобусну зупинку в с.Вергуни Черкаського району і о 6-00 год. виїхав на автобусі з зупинки «Харківка» с. Вергуни Черкаського району, о 6-40 год. перебував вже в м. Черкаси в районі Хімселища, а о 7-20 год. сів на автобус на новому автовокзалі м. Черкаси та поїхав в м. Тальне Черкаської області з метою купівлі велосипеда. На автовокзалі в м. Черкаси він зустрів ОСОБА_15 , який може це підтвердити, увечері він приїхав додому і дізнався, що ОСОБА_11 обвинувачує його в тому, що він її побив. На наступний день 23.06.2017 року він зателефонував до ОСОБА_15 та попросив його запам`ятати дату і час коли він його бачив на автовокзалі. Також вказав про довготривалі у нього з потерпілою ОСОБА_11 неприязні стосунки, ОСОБА_11 постійно вчиняє конфлікти, погрожує, за що неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності тому обмовила його у вчиненні даного злочину, оскільки вже був такий випадок, за її заявою на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, який в подальшому був закритий судом в зв`язку з не підтвердженням його вини.

Невизнання винуватості ОСОБА_16 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне.

Провівши безпосереднє дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується наступними доказами.

Згідно показів потерпілої ОСОБА_11 , яка в суді апеляційної інстанції пояснила, що 22.06.2017 року вона перебувала у своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 . О 06:00 годині вона прокинулася, вийшла і побачила там ОСОБА_9 , який йшов до неї, після чого ОСОБА_9 наніс їй декілька ударів металевим відром по голові та ногами по тулубу, вона почала кричати, вибігли сусіди, які це все чули і бачили. ОСОБА_9 почав кричати на неї, що він її попереджав та бив її ногами по спині і вона втратила свідомість. Коли вона прийшла у свідомість то побачила обвинуваченого, який схилився до неї та продовжував її бити. Потім до неї вибіг ОСОБА_14 , а ОСОБА_9 втік. Вказані події відбувалася приблизно з 6:00 години до 6 години 30 хвилин.

Згідно показів свідка ОСОБА_14 , який є чоловіком потерпілої, в суді апеляційної інстанції пояснив, що 22.06.2017 року він перебував у домоволодінні. О 06:00 він та ОСОБА_11 прокинулися, ОСОБА_11 вийшла з будинку на подвір`я, через деякий час він почув крик, вийшов з будинку і побачив там ОСОБА_9 , який бив його дружину кулаком по спині, він побіг до них, але ОСОБА_9 втік. Він підбіг до ОСОБА_11 допоміг їй, потім викликав поліцію, швидку медичну допомогу та батьків потерпілої. Вказані події відбувалася приблизно з 6:00 години до 6 години 30 хвилин.

Крім того винуватість ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується й іншими доказами:

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.09.2017 року за участю ОСОБА_11 , яка показала, як 22.06.2017 року о 6 годині 30 хвилин ОСОБА_9 наніс їй тілесні ушкодження завдавши ударів відром, руками та ногами (а.с.58-64);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.09.2017 року за участю ОСОБА_14 , який показав, як 22.06.2017 року о 6 годині 30 хвилин ОСОБА_9 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , завдавши ударів руками та ногами (а.с.58-64);

- даними довідки наданої КУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги» № 598 від 11.07.2017 з якої вбачається, що ОСОБА_11 обслуговувалася бригадою ШМД 22.06.2017 року о 6 годині 43 хвилини (а.с. 54);

- даними довідки Черкаської ЦРЛ (а.с.51), ОСОБА_11 22.06.2017 року була на прийомі у лікаря травматолога у зв`язку з травмою голови, грудної клітки і пальця правої руки;

- даними акта судово-медичного дослідження №02-01/1203 з якого вбачається, що у ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, забитою раною тімяно-потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та забій з набряком м`яких тканин грудної клітки які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.56-57);

- даними висновку експерта №02-01/1757 від 21.09.2017 року згідно якого у ОСОБА_11 мали місце наступні тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, забита рана тім`яно-потиличної ділянки голови, забій з набряком м`яких тканин грудної клітки, які відносяться: травма голови зі струсом головного мозку, забита рана тім`яно-потиличної ділянки голови до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забій з набряком м`яких тканин грудної клітки до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у Бандури ушкодження могли виникнути в час та при обставинах вказаних в протоколах слідчих експериментів проведених з ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .

Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_16 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності безспірних доказів винуватості ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та не доведеності органом досудового розслідування перед судом поза всяким розумним сумнівом, того, що зафіксовані у потерпілої тілесні ушкодження заподіяні саме обвинуваченим, а не іншою особою.

Наявність у потерпілої ОСОБА_18 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я: травма голови зі струсом головного мозку, забитою раною тім`яно-потиличної ділянки голови, забій з набряком м`яких тканин грудної клітки, встановлена висновком судово-медичного дослідження.

У колегії суддів немає сумнівів у правдивості показів потерпілої ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_19 , які є послідовними, не змінними та узгоджуються між собою. Показання потерпілої ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_19 щодо механізму та способу нанесення потерпілій тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_16 цілком узгоджуються з показаннями, даними ними в ході проведення слідчого експерименту. Крім того, виявлені у потерпілої ОСОБА_18 тілесні ушкодження, як це вбачається з висновку судово-медичного експерта № 0201/1757 від 21.09.2017 року могли виникнути за обставин, на які остання вказала в ході проведення даної слідчої дії.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_16 про те, що злочину він не вчиняв, оскільки в той час про який зазначає потерпіла ОСОБА_18 , він 22.06.2017 року о 6-00 год. виїхав на автобусі з зупинки «Харківка» с. Вергуни Черкаського району, о 6-40 год. перебував вже в м. Черкаси в районі Хімселища, а о 7-20 год. сів на автобус на новому автовокзалі м. Черкаси про, що може підтвердити його знайомий ОСОБА_15 , який начебто його бачив в зазначеному місці та часі, на думку колегії суддів не можуть бути достатніми щодо непричетності ОСОБА_16 до побиття потерпілої ОСОБА_18 .

Задля надання об`єктивної оцінки, колегією суддів був досліджений оригінал квитка від 22.06.2017, придбаного 22.06.2017 на А/С Черкаси-1 о 07:18 годині на автобус маршрутом Черкаси-Тальне, час відправлення 07:20 година, являє собою лише чек, який встановлює факт руху відповідного автобусу за певним маршрутом та жодним чином не підтверджує того, що він дійсно придбаний саме ОСОБА_9 , адже не містить даних особи, яка його придбала. Осіб, які б могли підтвердити, що він дійсно саме в той день їздив до

м. Тального, немає.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції був допитаний свідок ОСОБА_20 , який показав, що 22.06.2017 року о 07 год.20 хвилин на автостанції в м.Черкаси бачив ОСОБА_16 , який сідав на автобус, що рухався в Уманському напрямку. На слідуючий день йому зателефонував ОСОБА_16 та попросив запам`ятати дану дату, а саме те, що він бачив його на автостанції, пояснивши це конфліктом із сусідкою.

До даних показів свідка ОСОБА_13 , суд апеляційної інстанції відноситься критично, вважає їх неправдивими та такими, що протирічать іншим доказам покладеним в основу обвинувачення визнаного судом доведеним, а також такими, що направлені на штучне створення алібі своєму приятелю ОСОБА_16 , з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно оцінив покази свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_16 та помилково поклав дані докази в основу виправдувального вироку.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції приходить до такого висновку з наступних підстав.

Так, посилаючись на показання свідка ОСОБА_15 суд першої інстанції не звернув увагу на намагання обвинуваченого приховати дані про його давнє знайомство із вказаним свідком, оскільки під час проведення підготовчого судового засідання, яке відбулося 06.02.2018, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 заявила клопотання про допит свідків, однак, зазначила, що станом на 06.02.2018 обвинуваченому важко їх розшукати, оскільки останній знає їх лише наглядно, а вже у судовому засіданні, яке відбулося 06.03.2018, обвинуваченим подано письмове клопотання про допит як свідка ОСОБА_15 , яке за своєю суттю не відповідає вимогам ст. 290 КПК України.

Отже, фактично, від дати вчинення злочину обвинуваченому достеменно було відомо про існування такого свідка як ОСОБА_15 . Також, наданий обвинуваченим оригінал квитка від 22.06.2017, придбаного 22.06.2017 на А/С Черкаси-1 о 07:18 годині на автобус маршрутом Черкаси-Тальне, час відправлення 07:20 година, являє собою лише чек, який встановлює факт руху відповідного автобусу за певним маршрутом та ніяким чином не підтверджує того, що він дійсно придбаний саме ОСОБА_9 , так як не містить даних особи, яка його придбала.

Крім того, зі слів обвинуваченого ОСОБА_9 саме 22.06.2017 він їхав вказаним автобусом до м. Тальне з метою купівлі велосипеда для своєї дружини ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні це підтвердила. Повернувся до с. Вергуни близько 17:00 години, однак, повертаючись додому чомусь не дочекався, поки нададуть зворотній квиток до м.Черкаси, а розрахувався безпосередньо із водієм автобуса. Осіб, які б могли підтвердити, що він дійсно їздив до Тального, немає.

Також про неправдивість показів свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_16 , свідчить той факт, що попереджаючи свідка про необхідність запам`ятати конкретну дату і час його знаходження на автовокзалі, ОСОБА_16 наперед не міг знати про заяву потерпілої до правоохоронних органів та зміст даної заяви, оскільки за його показами дізнався про таку заяву набагато пізніше після повернення додому до с. Вергуни, а опитували його працівники поліції набагато пізніше, через декілька днів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що виправдовуючи ОСОБА_9 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції у порушення ст.411 КПК України допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставно не взявши до уваги докази сторони обвинувачення, які істотно впливають на його висновки.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_18 обмовила ОСОБА_16 у завданні саме ним, їй тілесних ушкоджень, оскільки докази наявні в матеріалах справи у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким сумнівом доводять винуватість ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши докази в межах задоволеного апеляційним судом клопотання, колегія суддів приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Про те, що потерпіла наводить на ОСОБА_16 наклеп, оскільки вони між собою перебувають у неприязних відносинах, колегія суддів вважає безпідставними, так як доказів на підтвердження доводів ОСОБА_16 матеріали справи не містять.

Не визнання винуватості ОСОБА_16 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ст.407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування вироку місцевого суду з ухваленням нового вироку.

За вказаних обставин, виправдувальний вирок щодо ОСОБА_16 не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_16 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України, який відносяться до кримінального проступку вчинений умисно, характеризується позитивно, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, вину не визнав, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_16 покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Крім того, колегія суддів враховує вимоги частини першої статті 49 Кримінального кодексу, яка передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

На підставі вище наведеного, враховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення пройшло більше трьох років, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_16 22.06.2017 році, він підлягає звільненню від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Колегія суддів вважає, що цивільний позов прокурора слід залишити без розгляду, оскільки прокурор в своїй апеляційній скарзі не ставить питання про задоволення позову, тому суд апеляційної інстанції не може вийти за межі апеляційних вимог прокурора у бік погіршення становища обвинуваченого.

Керуючись статтями, 74, 370, 404, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року про виправдання ОСОБА_9 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у виді арешту.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 скасувати.

Цивільний позов Черкаської місцевої прокуратури залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2 831,67 гривень.

Вирок суду апеляційної інстанції може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий-суддя -

Судді -