Дата документу 10.03.2021 Справа № 333/6611/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/6611/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/581/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 10 березня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжі, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини :

ОСОБА_7 , будучи раніше засуджена за вчинення злочинів проти власності, судимість за які, в установленому законом порядку, не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не стала і знову скоїла злочини проти власності за таких обставин:
03.11.2019 року, приблизно о 17-00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, упевнившись у відсутності можливих свідків та очевидців, усвідомлюючи, що її дії носять таємний характер, з метою незаконного збагачення, знаходячись у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 вийшов зі своєї кімнати, викрала мобільний телефон «Lenovo S720» в корпусі рожевого кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 1000 грн., в якому знаходилась карта пам`яті об`ємом 32 ГБ, вартістю 400 грн. та ноутбук «Lenovo» в корпусі чорного кольору, вартістю 8500 грн., що належать потерпілому ОСОБА_9 .
Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном покинула приміщення квартири за вищевказаною адресою, спричинивши своїми злочинними діями майнову шкоду потерпілому на загальну суму 9 900 грн.
Крім того, 25.02.2020 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного збагачення, переконавшись в тому, що її злочинні дії залишаться непоміченими для оточуючих, знаходячись у комплексі «Раут», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 7а, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що відсутні працівники вказаного комплексу, викрала зі столу мобільний телефон марки «Nomi i2401» в корпусі чорного кольору, імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 , вартістю 399 грн., який належить потерпілому ОСОБА_10 .
Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Суд, зазначаючи, що стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні не надано беззаперечних, поза розумним сумнівом доказів, які б вказували на наявність у ОСОБА_7 умислу на вчинення крадіжки з проникненням в інше приміщення за епізодом крадіжки у комплексі «Раут», вважав за необхідне кваліфікувати дії обвинуваченої за вказаним епізодом за ч.2 ст. 185 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року:
ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк її попереднього ув`язнення з 25.02.2020 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачена, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію її дій, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення їй покарання. Просить зменшити строк покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона є інвалідом ІІІ групи, перебуває на обліку в тубдиспансері, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки та постійний дохід.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав апеляційну скаргу.
Обвинувачена підтримала апеляційну скаргу, послалась на незадовільний стан здоров`я та щире каяття.
Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, вказав про наявність 7 судимостей у обвинуваченої.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, та кваліфікація дій обвинуваченої не оспорюються, отже, з урахуванням ч. 1 ст. 404 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Окремо слід зазначити, що стосовно епізоду крадіжки майна ОСОБА_10 , інкримінованого обвинуваченій органом слідства за ч.3 ст. 185 КК України, дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України за недоведеності кваліфікуючої ознаки проникнення в інше приміщення. Такий висновок місцевого суду сторонами також не оспорюється.

Вирішуючи по суті апеляційні доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з міркувань визначеної ст. 50 КК України мети покарання, а саме виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, скоєні ОСОБА_7 кримінальні правопорушення згідно ст. 12 КК України, класифіковано як нетяжкі злочини.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Також суд першої інстанції взяв до уваги наявність у обвинуваченої постійного місця проживання, за яким характеризується позитивно, наявність на її утриманні неповнолітньої дитини, неофіційне працевлаштування ОСОБА_7 , її вік та стан здоров`я, наявність інвалідності 3 групи.

Разом з тим, цілком обґрунтовано при призначенні покарання суд зважив на інші обставини у даному провадженні та відомості стосовно особистості ОСОБА_7 .

Скоєні злочини є аналогічними кримінальним правопорушенням, за якими ОСОБА_7 була неодноразово засуджена. Звертає увагу чисельність судимостей у обвинуваченої.

Вищенаведені обставини у їх сукупності засвідчують усталеність протиправної поведінки ОСОБА_7 та небажання останньої піддавати критиці свою антисоціальну поведінку.

Попре твердження обвинуваченої щодо наявності позитивних відомостей відносно її особистості, об`єктивних даних щодо позитивних змін у її житті після попереднього відбування покарання в місцях позбавлення волі не вбачається.

На користь висновку місцевого суду з приводу призначеного покарання слугує і досудова доповідь, відповідно до якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб). Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченої з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Отже, на думку колегії суддів, призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром відповідає засадам призначення покарання, є необхідним для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Призначене місцевим судом покарання, з огляду на сукупність оцінених судом обставин щодо скоєних злочинів та особи ОСОБА_7 , вочевидь не можна вважати невідповідним ступеню тяжкості та особі обвинуваченої внаслідок суворості, що вказує на безпідставність доводів сторони захисту.

Крім того, оцінюючи наведені в апеляційній скарзі доводи щодо мотивів зменшення ОСОБА_7 строку призначеного покарання, яке є наближеним до мінімального, колегія суддів не вбачає виключних та переконливих підстав для пом`якшення покарання.

При цьому, інших обставин, ніж ті, що були вже враховані місцевим судом при призначені ОСОБА_7 покарання, обвинувачена на користь заявленої вимоги не наводить.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку з мотивів, наведених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаної винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4