Провадження № 11-кп/4820/504/21
Справа № 675/813/20 Головуючий в 1-й інстанції Король О. В.
Категорія: ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач Бережний С. Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючого-судді Бережного С.Д.,

суддів Кулеші Л.М., Матущака М.С.

з участю секретаря

судового засідання Габая А.В.,

прокурора Бондар Н.Д.,

захисника Дацишиної М.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року,-

В с т а н о в и л а :

Вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комарно Городоцького району Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.05.2006 року вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі;

- 20.01.2020 року вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 121 КК України 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати ОСОБА_1 з 29.04.2021 року, зарахувавши в цей строк час затримання та тримання під вартою з 28.07.2020 року по 28.04.2021 року включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у виді тримання під вартою продовжено до набрання законної сили вироком суду, але не більше ніж на 60 днів з моменту постановлення вироку, тобто включно до 27.06.2021 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 06.08.1997 року Ізяславським РВ УМВС України в Хмельницькій області, місце проживання якого по АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 04 копійки.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20.03.2020 року на велосипед марки «Мінск», на рамі якого наявний напис «№11381086»,- постановлено скасувати.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.07.2020 року на два змиви із плям темно-бурого кольору, два скляних стакани, одну скляну стопку, один кухонний ніж із рукояткою коричневого кольору, один розкладний металевий ніж сріблястого кольору із маркуванням «Grant Way», кепку марки «Adidas», капці синього кольору без маркування та ганчірку зі слідами темно-бурого кольору, ззовні схожими на плями крові,- постановлено скасувати.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_1 19.03.2020 року близько 17 год. перебуваючи поблизу під`їзду №1 житлового будинку АДРЕСА_2 побачив велосипед марки «ММВЗ» типу «Мінск (Україна)», належний ОСОБА_2 , який знаходився біля входу до підвального приміщення вказаного будинку та вирішив його викрасти з метою подальшої реалізації.

Так реалізовуючи свій умисел на вчинення крадіжки чужого майна з метою власного збагачення ОСОБА_1 , керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння та передбачаючи його сусільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, повторно, викрав велосипед марки «ММВЗ» типу «Мінск (Україна)», вартістю 1183 гривень, після чого покинув місце кримінального правопорушення.

Викраденим велосипедом ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд, попрямувавши до господарства, що АДРЕСА_3 , чим заподіяв ОСОБА_2 матеріальну шкоду в загальному розмірі 1183 гривень.

Крім цього, ОСОБА_1 , маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Так, 28.07.2020 року близько 11 години, ОСОБА_3 (по тексту ОСОБА_3 , потерпілий) спільно з ОСОБА_4 (по тексту свідок ОСОБА_4 ) зайшли до ОСОБА_1 , який являється їх знайомим, щоб спільно розпивати алкогольні напої за місцем його проживання, що по АДРЕСА_1 .

Разом з цим, вже близько 11 години 40 хвилин 28.07.2020 року, ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщені веранди та сидячи за столом, на грунті раптово виниклих непрязних відносин до ОСОБА_3 вирішив спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження. З цією метою, ОСОБА_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , взявши в праву руку складний ніж, який був при собі, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння та передбачаючи його сусільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс один удар в область живота, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини в нижній ділянці живота зліва із зовнішньою та внутрішньою кровотечею, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та необ`єктивним.

Обвинувачений заперечує крадіжку велосипеда, вказуючи, що він його знайшов на вулиці, поруч не було нікого кому він міг би належати та він його забрав, щоб доставити в поліцію.

Крім того, вказує, що на досудовому слідстві та під час розгляду справи в суді першої інстанції не здобуто об`єктивних, реальних доказів його вини за ч.1 ст. 121 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх професійних повноважень і фактично поклав на себе повноваження судово-медичного експерта. Судом в повному обсязі не досліджені висновки судово-медичних експертиз № 365 від 01.08.2020 року та № 588 від 22.01.2019 року, стосовно виявлення та наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 . Вважає, що суд всупереч нормам і вимогам діючого законодавства зробив свій висновок і констатував, що результати експертизи виключають виникнення тілесного ушкодження в наслідок самоспричинення та падіння з послідуючим ударом об лезо ножа. Також, з показів потерпілого ОСОБА_5 між ними не було жодних неприязних стосунків, та будь-яких підстав для нанесення йому тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні злочинів, за які він засуджений, за наведених в вироку обставин підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Дії ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 1 ст.121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочинів визнав частково і виключно тільки в частині спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому з необережності.

Так у частині висунутого обвинувачення у вчиненні крадіжки обвинувачений ОСОБА_1 пояснював, що орієнтовно в установлений органом досудового розслідування день та час він йшов по вулиці, де виявив велосипед з рамою, який лежав на дорозі, і який вирішив відвести до поліції, а не викрадати. Вину у вчиненні крадіжки може визнати виключно з тих мотивів, що велосипед підібрав і не повідомив про знахідку працівникам поліції.

Крім цього, обвинувачений вказував, що його дії не містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а їх необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України, оскільки спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження з необережності і в нього не було умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Обвинувачений в суді першої інстанції також пояснював, що 28.07.2020 року в світлу пори доби, коли він сидів у веранді свого будинку прийшли ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та запропонували спільно розпивати алкоголь, який вони з собою принесли. Після того як трохи випили горілки в нього міг бути напад через який не пам`ятає усіх подій, хоча і не заперечує наявність як самого розкладного ножа, так і можливості спричинення тілесних ушкоджень потерпілому за невідомих йому обставин. Обвинувачений зазначав, що не бажав умисно заподіяти тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , в іншому випадку він просто приховав би ножа. На думку обвинуваченого тілесні ушкодження в потерпілого могли виникнути внаслідок того, що він падав, а його ОСОБА_3 підхопив і наткнувся на ножа.

Також обвинувачений повідомляв про відсутність у нього реального конфлікту з потерпілим, хоча і не заперечував про напруженість стосунків з потерпілим в силу молодого віку ОСОБА_3 та його запального характеру.

Суд першої інстанції повною мірою перевірив такі твердження обвинуваченого, навів спростування таких доводів обвинуваченого, з якими погоджується колегія суддів, позаяк такі доводи обвинуваченого, на переконання апеляційного суду, вказують про намагання обвинуваченого уникнути настання відповідальності за вчинене.

Вина обвинуваченого ОСОБА_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується наступними доказами, які дослідженні судом першої інстанції згідно ст. 23 КПК України, яким суд дав вірну оцінку з якою погоджується колегія суддів.

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_2 повідомляв, що він в березні 2020 року близько 17 години приїхав своїм велосипедом марки «ММВЗ» типу «Мінск (Україна)» зеленуватого кольору до під`їзду №1 житлового будинку АДРЕСА_2 , де і прив`язав його на тросик із замочком, що був при собі. Коли прив`язував свій велосипед, то помітив п`яного чоловіка, який неподалік сидів, і який, то піднімав то опускав свого капюшона. Вказаному вище факту не придав ніякої уваги, однак близько 40 хвилин, коли справився зі своїми справами, то виявив, що його велосипед було викрадено. Крім цього, потерпілий ОСОБА_2 вказував, що людиною, яка була неподалік біля його велосипеда до його викрадення був саме ОСОБА_1 .

Згідно показань свідка ОСОБА_6 випливає, що останній ще з однією особою був залучений в якості понятого при огляді та вилученні велосипеда, який видав ОСОБА_1 , що відбувався 19.03.2020 року в домогосподарстві по АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_7 в суді першої інстанції вказувала, що вона разом з ОСОБА_6 відпочивали в домогосподарстві по АДРЕСА_3 , в той час прийшов ОСОБА_1 з велосипедом зеленого кольору, який хотів його обміняти на 1 літр горілки, а вже через деякий час приїхала поліція, яка й залучила її в якості понятого під час огляду та вилучення викраденого велосипеда. Свідок також повідомляла, що сам ОСОБА_1 вказував, що це його велосипед і саме їй пропонував його фактично обміняти на горілку.

Свідок ОСОБА_4 в суді першої інстанції вказував, що 28.07.2020 року до настання обіду на запрошення ОСОБА_1 прийшов разом з ОСОБА_3 в його будинок з пляшкою горілки. Коли до нього зайшов, то побачив, що обвинувачений сидів засмученим в коридорі за столом і запропонував випити алкоголю, але той спочатку відмовився, бо нібито в нього болить голова. Також свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що потім за столом випивали вже усі, при цьому ОСОБА_3 та обвинувачений сиділи поряд, а він дещо окремо. За поясненнями свідка він не звертав уваги на розмову між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , але в якийсь момент десь за півгодини, коли вже увесь алкоголь випили, перший вдарив іншого в живіт ножем, який був у правій руці, після чого помітив кров. У цей же час потерпілий ОСОБА_3 злякавшись поранення вийшов на вулицю, щоб хтось це міг побачити і допомогти йому, а ОСОБА_1 залишився на місці з ножем, який сховав до себе. Після цього люди, які вийшли з автобуса побачили ножове поранення та викликали швидку медичну допомогу. Крім цього, свідок повідомляв, що ніж, яким було завдано ножового поранення ОСОБА_1 носив з собою в сумці для самозахисту та йому його показував.

Під час повторного допиту, свідок ОСОБА_4 повідомляв, що попередні покази надав виключно під тиском погроз потерпілого ОСОБА_3 та просив врахувати, що насправді ОСОБА_1 не наносив удар ножем потерпілому. Так свідок зазначав, що ОСОБА_1 в якийсь момент, фактично за тих обставин, що він повідомив раніше, знепритомнів, і коли вже падав зі свого місця, де сидів, то його з кухонним ножем в руці, підхопив ОСОБА_3 . Тим самим, як вказав свідок, потерпілий випадково наткнувся на ніж який був у руці обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_3 в суді першої інстанції вказував, що близько 11 години 30 хвилин 28.07.2020 року прийшов з ОСОБА_4 до обвинуваченого, щоб випити алкоголю, щоб загладити ситуацію, що мала місце дещо раніше цього ж дня. Потерпілий повідомляв, що він з обвинуваченим, коли випивали, сиділи за столом поруч, а ОСОБА_4 розмістився на дивані окремо. Після того як випили спиртне та він збирався йти, то ОСОБА_1 , коли він встав, вдарив в живіт складним ножем, який той носив при собі. Далі потерпілий злякавшись, побачивши кров, вибіг на вулицю, щоб покликати допомогу. ОСОБА_3 вказував, що йому невідомі причини такої поведінки ОСОБА_1 , хоча той і був на обличчі злий. Також того ж дня близько 10 години 30 хвилин в будинку ОСОБА_4 , обвинувачений демонстрував ножа та почав ним махати, яким в подальшому і заподіяв тілесні ушкодження. З пояснень ОСОБА_3 цей складний ніж він з братом ОСОБА_4 забрали та в подальшому поклали в його сумку, з якою обвинувачений і пішов з того місця.

Вказану обставину фактично підтвердив в ході першого допиту і свідок ОСОБА_4 .

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.03.2020 року під №970 в журналі єдиного обліку вбачається, що 19.03.2020 року ОСОБА_2 звернувся з заявою по факту викрадення велосипеда марки «Мінск» з указанням опису особи причетної до вчинення кримінального правопорушення, яка з його слів невисокого зросту в чорній куртці з чорною бородою.

У відповідності до даних протоколу огляду від 19.03.2020 року зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення, а саме під`їзд №1 житлового будинку АДРЕСА_2 та орієнтовний опис невідомої особи, що знаходилася на час вчинення крадіжки.

Як вбачається з долучених до протоколу огляду від 19.03.2020 року ілюстративних таблиць було оглянуто місце викрадення велосипеда та підвальне приміщення біля якого останній знаходився.

Крім цього у відповідності до письмової заяви ОСОБА_1 випливає, що саме останній добровільно повернув працівникам поліції викрадений велосипед.

Згідно протоколу огляду від 19.03.2020 року встановлено, що в домогосподарстві по АДРЕСА_3 проведено за участю ОСОБА_1 огляд велосипеда марки «Мінск», на рамі якого наявний напис «№11381086», який обвинувачений добровільно повернув працівникам поліції.

Вказані обставини зафіксовані у відповідних ілюстративних таблицях до такого протоколу огляду місця події. Зафіксовані в протоколі та ілюстративних таблицях відомості по своїй суті підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які залучалися в якості понятих при приведенні вказаної вище процесуальної дії.

Як вбачається з протоколу огляду речового доказу від 20.03.2020 року з відповідними ілюстративними таблицями в присутності понятих та потерпілого ОСОБА_2 було детально оглянуто викрадений велосипед марки «ММВЗ» типу «Мінск (Україна)», зеленого кольору, ринкова вартість якого згідно висновку експерта №12.1-0228:20 від 26.03.2020 року може становити 1183, 00 гривень.

Також, причетність ОСОБА_1 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, підтверджено і двома протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.04.2020 року, згідно яких свідок ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_2 впізнали за зовнішнім виглядом та прикметами та вказали на ОСОБА_1 , як такого, що міг вчинити крадіжку.

Згідно висновку судово-психіатричної експерти №235 від 28.04.2020 року ОСОБА_1 на час проведення експертизи та в період інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоча і виявляв органічний розлад особистості змішаного генезу (наслідок перенесеної ЧМТ, дисметаболічний), однак міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому, згідно такого висновку експерта ОСОБА_1 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно письмової заяви обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника Дацишиної М.В., встановлено, що будь-яких документів або свідків, які спростовували б винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України не мають та не можуть надати.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого, що він крадіжку велосипеда не вчиняв, вказуючи, що він його знайшов на вулиці, поруч не було нікого кому він міг би належати та він його забрав, щоб доставити в поліцію, оскільки зібрані та досліджені докази в своїй сукупності беззаперечно підтверджують обґрунтованість висунутого обвинувачення і не викликають сумнівів.

Також, такі обставини були перевірені судом першої інстанції.

В протоколі огляду місця події від 28.07.2020 року, а саме будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_1 зафіксовано сліди та обстановку вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Зокрема, на килимі, який знаходився перед входом в житловий будинок виявлені сліди бурого кольору, які ззовні схожі на кров. Плями різних форм, які ззовні схожі на кров виявлені також біля вхідних дверей будинку та на грунтовому узбіччі у напрямку сусіднього господарства, що АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного вище протоколу зафіксовано розташування на столі двох стаканів, ємністю 250 грамів, однієї скляної стопки та кухонного ножа з дерев`яною рукояткою коричневого кольору, загальною довжиною 21 см, що включає лезо широною 1, 5 см та довжиною 10, 9 см.

Як встановлено з протоколу огляду місця події від 28.07.2020 року ОСОБА_1 добровільно видав металевий розкладний ніж з позначенням «GRANT WAY», який знаходився на дивані у сумці.

Вказані обставини зафіксовані у відповідних фото-таблицях до такого протоколу огляду місця події.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 16.09.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_3 , останній, в присутності понятих, статиста та спеціаліста, добровільно без будь-якого примусу показав на місці вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та детально розповів про обставини скоєння кримінального правопорушення та механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, які не могли бути відомі раніше працівникам поліції.

З протоколу слідчого експерименту від 16.09.2020 року за участю свідка ОСОБА_4 встановлено, що той в присутності понятих, статиста та спеціаліста, добровільно без будь-якого примусу показав на місці вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та детально розповів про відомі обставини вчинення кримінального правопорушення та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, які не могли бути відомі раніше працівникам поліції.

Також, причетність ОСОБА_1 до спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , небезпечних для життя в момент заподіяння підтверджується висновками експертів №383 від 31.07.2020 року, №384 від 31.07.2020 року.

Згідно висновку експерта №224 від 19.08.2020 року проведена судово-медична експертиза складного металевого ножа, виявленого та вилученого 28.07.2020 року згідно протоколу огляду місця події.

Експертне дослідження вказує на наявність на руків`ї ножа потожирових виділень, які можуть походити від обвинуваченого ОСОБА_1 та не можуть походити від потерпілого ОСОБА_3 .

З висновку експерта №385 від 21.08.2020 року вбачається, що змиви на марлевий тампон із плямами темно-бурого кольору, виявлені на подвір`ї господарства, що по АДРЕСА_1 та вилучені 28.07.2020 року згідно протоколу огляду місця події, що вказаний вище, містять кров людини, що може походити від потерпілого ОСОБА_3 .

Пара шльопанців, ганчірка (хустка), що виявлені та вилучені згідно протоколу огляду місця події 28.07.2020 року згідно висновку експерта №422 від 26.08.2020 року та висновку експерта №423 від 26.08.2020 року також містять кров, що може походити від потерпілого ОСОБА_3 .

У відповідності до висновку експерта №386 від 25.08.2020 року вбачається, що частина плям на футболці, вилученої у обвинуваченого ОСОБА_1 містить кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_3 .

Згідно висновків судово-медичної експертизи №400 від 19.08.2020 року та №434 від 03.09.2020 року потерпілому ОСОБА_5 було спричинено таке тілесне ушкодження: проникаюче поранення черевної порожнини в нижній ділянці живота зліва із зовнішньою та внутрішньою кровотечею. Дане тілесне ушкодження виникло від ударної травмуючої дії гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути ніж, за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент спричинення.

Даними експертного дослідження встановлено, що такі тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути ніж та за обставин, фактично вказаних ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту та в ході судового розгляду.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що результати експертизи виключають виникнення тілесного ушкодження внаслідок самоспричинення та падіння з послідуючим ударом об лезо ножа, з чим погоджується колегія суддів, а тому протилежні доводи обвинуваченого не можуть бути враховані.

Крім цього згідно результатів судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_1 , відображених у висновку експерта №1468 від 04.08.2020 року вбачається, що обвинувачений під час інкримінованого йому діяння перебував у стані алкогольного сп`яніння, з огляду на виявлення в крові етилового (винного) алкоголю в кількості, що складає 1, 11 проміле.

Згідно висновку судово-психіатричної експерти №484 від 23.09.2020 року ОСОБА_1 на час проведення експертизи та в період інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоча і виявляв органічний розлад особистості внаслідок перенесеної ЧМТ з рідкими судомними нападами, психопатизацією особистості, однак міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому, згідно такого висновку експерта ОСОБА_1 в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу, крім вищевказаного не знаходився, застосування примусових заходів медичного характеру не потребував.

Суд вірно зазначив, що результати проведених судово-медичних експертиз відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , відображених у висновках №365 від 01.08.2020 року та №588 від 22.01.2019 року не спростовують висновків щодо спричинення останнім умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , небезпечних для життя в момент заподіяння, оскільки містять виключно відомості про тілесні ушкодження обвинуваченого.

Вищенаведені докази є логічними, послідовними, які взаємодоповнюють один одного та відтворюють реальні події, що мали місце, і в їх сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до показань свідка ОСОБА_4 , наданих під час його повторного допиту в судовому засіданні 28.04.2021 року, а саме в частині того, що обвинувачений знепритомнів, і коли падав з кухонним ножем в руці, то його підхопив ОСОБА_3 , тим самим випадково наткнувся на ніж який був у руці обвинуваченого. Такі покази свідка суперечать раніше наданим ним показам та не узгоджуються з даними слідчого експерименту від 16.09.2020 року за участю свідка ОСОБА_4 , висновку судово-медичної експертизи №434 від 03.09.2020 року, які судом не піддаються сумніву та підтверджують протилежне, а саме, що таке тілесне ушкодження могло виникнути внаслідок дії гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути ніж та за обставин, фактично вказаних ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту та в ході судового розгляду в суді першої інстанції, і, більше того, виключають виникнення тілесного ушкодження внаслідок падіння з послідуючим ударом об лезо ножа.

Враховуючи в сукупності всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки тяжке тілесне ушкодження було безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару ножем в черевну порожнину потерпілого на ґрунті виниклих неприязних відносин, і з огляду на його локалізацію, механізм та спосіб заподіяння обвинувачений ОСОБА_1 міг передбачити характер своїх дій. Заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ножем в черевну порожнину, тобто в область життєво важливих органів потерпілого та встановлені в ході розгляду справи обставини, що передували цьому, в тому числі поведінка обвинуваченого, взаємини з потерпілим, що передували події, спростовують доводи захисту щодо відсутності в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Наведені вище обставини, не дають об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_1 спричинив потерпілому необережне тяжке тілесне ушкодження, оскільки виникнення ножового поранення внаслідок падіння із послідуючим ударом об лезо ножа повністю виключається.

Зібрані та досліджені докази давали суду підстави для обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 злочинів, за які його засуджено, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, оскільки не здобуто об`єктивних та реальних доказів його вини, не можуть бути враховані, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну кримінально правову оцінку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, позиції потерпілих, даних досудової доповіді від 08.09.2020 року.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_1 судом не встановлено.

Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Призначене остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, буде необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення більш м`якого покарання колегія суду не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України в кримінальному провадженні не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданих апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді