Вирок
Іменем України
Справа №712/993/21
Провадження №1-кп/712/439/21

18 лютого 2021 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 15.08.2019, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох дітей: неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з середньо-спеціальною освітою, командира відділення протитанкового взводу 2 аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у військовому званні «молодший сержант», фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «молодший сержант», діючи з прямим умислом, без поважних на те причин, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 15.09.2015 о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується в АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби та залишився за місцем свого проживання у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. ОСОБА_4 офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

01.02.2021 ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Черкаського гарнізону і заявив про себе та вчинений злочин.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій цієї статті, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі та пояснив, що ним дійсно за обставин зазначених у обвинувальному акті, було скоєно кримінальне правопорушення. ОСОБА_4 зазначив, що не з`явився вчасно на службу у зв`язку із збігом життєвих обставин, зокрема, у вересні 2015 року він мав гіпертонічну хворобу, далі знаходився поруч з вагітною дружиною, потім народження дитини і необхідність перебувати із сім`єю, утримувати сім`ю. Також вказав, що не знав місце дислокації військової частини. Після того, як дізнався, що за його діями відкрито кримінальне провадження відразу з`явився із зізнанням до військової прокуратури Черкаського гарнізону.

У скоєному правопорушенні щиро розкаявся, зібраних доказів і фактичні обставини кримінального провадження не оспорював, так як в обвинувальному акті все зазначено і описано вірно. Просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення і судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції, заслухавши думку учасників процесу та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, відносно тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується положеннями ст.ст. 65-67 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаним винним у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний злочин, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є одруженим та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, приймав участь у антитерористичній операції в Донецькій області, за місцем проходження служби характеризується посередньо.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, суд не вбачає.

На підставі вищевказаного, а також за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_4 , суд вважає за можливе на підставі ч.1 ст.69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання - штрафу, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України.

На думку суду, саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався та підстави його визначення на цьому етапі відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню заявлено не було.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368-370, 374, 394 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 450 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 7650 (сім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень, який підлягає стягненню у дохід держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч.2 ст.473 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1