Дата документу 29.07.2021 Справа№ 331/3006/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/3006/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/598/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 29 липня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001280, 0001297, 0001406, 0001468, 0001489, за апеляційними скаргами заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

- 04.08.2020 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік;

- 30.10.2020 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України, з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

01 серпня 2020 приблизно о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, знаходячись у торговому залі гіпермаркету «Ашан», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 1-Б, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгової полиці зазначеного гіпермаркету, намагався таємно викрасти майно, яке належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», сховавши до себе в рюкзак, а саме: пляшку віскі «Jack Daniel's», об`ємом 0,7 л, ш/к 798, у кількості 1 одиниці товару, вартістю 516 грн. 67 коп. без урахування ПДВ, чим намагався спричинити ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» матеріальну шкоду на вказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони гіпермаркету з викраденим товаром після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

07 серпня 2020 приблизно oб 11 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні супермаркету «Варус», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з полиці торгового залу зазначеного супермаркету, намагався таємно викрасти майно, що належить ТОВ «Омега», а саме: пляшку віскі «Jack Daniel's», об`ємом 0,5 л, ш/к 067, в кількості 1 пляшки, вартістю 287 грн. 44 коп. за одиницю товару без урахування ПДВ, чим намагався спричинити ТОВ «Омега» матеріальну шкоду на зазначену суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони супермаркету з викраденим товаром після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

16 вересня 2020 приблизно о 15 годині 20 хвилини ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у торговому залі супермаркету «Варус», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з торгових полиць зазначеного супермаркету намагався таємно, сховавши до особистої сумки, викрасти майно, що належить ТОВ «Омега», а саме: 1 пляшку горілки «Ріга Блек» об`ємом 1 л., артикул 592, вартістю 239 гривень 20 копійок за одиницю товару, чим намагався спричинити ТОВ «Омега» матеріальну шкоду на вказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

09 жовтня 2020 приблизно о 08 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні супермаркету «Варус», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинни діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з полиці торгового залу зазначеного супермаркету, намагався таємно викрасти майно, що належить ТОВ «Омега», а саме: пляшку віскі «Bushmills Black», об`ємом 0,7 л, ш/к 292, в кількості 1 пляшки, вартістю 799 грн. 20 коп. за одиницю товару без урахування ПДВ, чим намагався спричинити TOB «Омега» матеріальну шкоду на зазначену суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони супермаркету з викраденим товаром після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

16 жовтня 2020 року приблизно о 14 годині 15 хвилині, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні супермаркету «Варус», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з полиці торгового залу зазначеного супермаркету намагався таємно, сховавши під власний одяг, викрасти майно, що належить ТОВ «Омега», а саме: віскі «Тічерз» об`ємом 1 л, артикул 007, в кількості однієї одиниці товару, вартістю 484 грн. 00 коп. без урахування ПДВ, чим намагався спричинити ТОВ «Омега» матеріальну шкоду на вищезазначену суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету з викраденим товаром після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

19 жовтня 2020 року приблизно о 13 годині 40 хвилині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні супермаркету «Варус», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгового залу зазначеного супермаркету намагався таємно, сховавши під власний одяг, викрасти майно, що належить ТОВ «Омега», а саме: Лікер «Хані Джек Деніелс» об`ємом 1 л, артикул 968, в кількості однієї одиниці товару, вартістю 669 грн. 12 коп. без урахування ПДВ, чим намагався спричинити ТОВ «Омега» матеріальну шкоду на вищезазначену суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету з викраденим товаром після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року :

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з урахуванням покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2020 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з 30 жовтня 2020 року з моменту прийняття рішення про застосування запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили ухвалено залишити без змін.

Вирішено долю речових доказів.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчинених кримінальних правопорушеннях та кваліфікацію його дій,вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому за злочини, вчинені з 01.02.2020 року до 19.10.2020 року, тобто до ухвалення попереднього вироку, покарання у вигляді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально. Однак судом не враховано, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципу поглинення, часткового чи повного складання покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Так, за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2020 року ОСОБА_7 був засуджений до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. У зв`язку з викладеним суд незаконно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки вирок районного суду від 30.10.2020 року повинен виконуватися самостійно.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання, призначене вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2020 року у виді 1 року 6 місяців обмеження волі із звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 вважає вирок надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є визнання вини у скоєнні злочинів в повному обсязі, його щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди, активне сприяння слідству у розкритті злочину. При визначенні міри покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наявність судимості, відсутність обтяжуючих покарання обставин, об`єм обвинувачення, наявність родинних зв`язків, відшкодування завданої шкоди в повному обсязі, наявність постійного місця проживання, працевлаштований, на обліку у спеціалізованих медичних закладах не перебуває, має двох неповнолітніх дітей. При цьому, суд не визнав можливим застосувати до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України. Між тим, вказує, що ОСОБА_7 за час проведення досудового та судового слідства вже багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, проявив щиросердне розкаяння, раніше судимий за корисливі злочини незначної тяжкості, характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Враховуючи викладене, суд мав можливість та законні підстави відповідно до ст. 69 КК України призначити ОСОБА_7 менш суворе альтернативне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, без тривалої ізоляції від суспільства у виді арешту або обмеження волі.

Просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора та висловив заперечення стосовно вимог та доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підлягає скасуванню з таких підстав.

Так, згідно із положеннями ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю чи частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, учинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Однак цих вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано не було, а тому призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку апеляційним судом в частині призначення покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України, з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, до 1 року 6 місяців обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Оскаржуваним вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, які він вчинив з 01.08.2020 року до 19.10.2020 року, тобто до постановлення попереднього вироку від 30.10.2020 року.

Так, вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, що належить відбувати реально. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з урахуванням покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2020 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Враховуючи, що останнім вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, яке належить відбувати реально, а попереднім вироком цього ж суду від 30.10.2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, що виключає можливість призначення обвинуваченому за сукупністю злочинів остаточного покарання із застосуванням принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань, оскільки в цьому випадку кожен вирок повинен виконуватися самостійно.

Наведені висновки колегії суддів відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ЄУ № 760/26543/17/ (провадження № 51-3600кмо20) від 15.02.2021 року.

Отже, суд першої інстанції за сукупністю злочинів безпідставно застосував принцип поглинення покарань з урахуванням попереднього вироку, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання не можна визнати законним та обґрунтованим у зв`язку з порушенням вимог ст. 413 КПК України, а тому його слід скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.

Що ж до доводів захисника про необхідність призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання у виді арешту або обмеження волі, то колегія суддів виходить з наступного.

Виходячи з положень, передбачених ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги захисника убачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, доводи апелянта про можливість виправлення ОСОБА_7 в умовах відбування менш суворого покарання у виді арешту або обмеження волі, є непереконливими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є занадто суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про його особу, який раніше судимий, у тому числі, за вчинення аналогічного злочину, не працевлаштований, стабільного заробітку не має, вчинив шість епізодів корисливих злочинів, маючи невідбуте покарання за вироком від 04.08.2020 року, знову був засуджений 30.10.2020 року, покарання не відбув, на обліку у спеціалізованих медичних закладах не перебуває, має постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей, однак із родиною не мешкає, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_7 , що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі, за вчинення аналогічних злочинів, що безпосередньо вказує на його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_7 має невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2020 року. На думку колегії суддів, призначене районним судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання у виді арешту або обмеження волі, зокрема, що останній визнав вину у скоєнні злочинів в повному обсязі, відшкодував матеріальну шкоду, активно сприяв слідству у розкритті злочину, за час проведення досудового та судового слідства вже багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, проявив щиросердне розкаяння, раніше судимий за корисливі злочини незначної тяжкості, характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів та суспільну небезпечність його особи, враховуючи його негативну репутацію та схильність до вчинення злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки призначення йому менш суворого покарання у виді арешту або обмеження волі буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище, підстав для пом`якшення покарання та задоволення апеляційної скарги захисника про зміну вироку в частині призначення покарання, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратуриналежить задовольнити в повному обсязі, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Жовтневогорайонного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4