Дата документу 17.05.2021 Справа № 311/380/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/380/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/760/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області),

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції з приміщенням Василівського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 5 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дніпрорудне Василівського району Запорізькій області, громадянка України, українка, маюча середню спеціальну освіту, не працююча, заміжня, маюча на утриманні малолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та їй призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 5518 грн. 33 коп., у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн., а всього 19518 грн. 33 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за наступних обставин.

14 березня 2019 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, знаходячись на відкритій території Дніпрорудненського міського ринку, розташованого за адресою: вул. Центральна, 2, в м. Дніпрорудне, Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин та з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , руками штовхнула її, внаслідок чого, остання впала на бетонне покриття та знаходилась у положенні лежачи на спині.
Одразу після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 своїми взутими ногами нанесла множинну кількість махових ударів по нижнім кінцівкам, а також один удар по пальцям правої кисті потерпілої ОСОБА_9 , чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритого внутрішньосуглобового уламкового переламу нігтьової фаланги 3-го пальця правої кісті, з розвитком контрактури в п`ястно-фалангових суглобах 3-5-го пальців, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я більш ніж 21 добу, та синця на лівому стегні, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду ґрунтуються виключно на показаннях потерпілої та похідних від її свідчень письмових доказах, отриманих під час проведення слідчих дій тільки за її участі.

Разом з тим, під час судового розгляду взагалі не знайшли свого підтвердження та були спростовані показаннями обвинуваченої показання потерпілої ОСОБА_9 , зокрема з приводу образ з боку обвинуваченої, нецензурної лайки, плюхання кави в обличчя, факт повалення потерпілої на землю, побиття її ногами та нанесення 5 ударів, погроз цеглиною та наявності невідомого хлопця, який підбіг та забрав з рук обвинуваченої.

Однак з показань обвинуваченої та потерпілої вбачається, що саме остання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спровокувала конфлікт та першої протягла руки, а поліції викликала саме обвинувачена.

Крім того, суд першої інстанції у вироку неповно відобразив показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що під час бійки бачила лише верхню частину тулубу ОСОБА_7 , оскільки та була за залізобетонним прилавком на ринку, удари ногами вона не бачила, а здогадалась про це по рухам верхньої частини тулубу.

Тобто вказаний свідок не є очевидцем вчинення кримінального правопорушення, оскільки вона не бачила, кого саме, куди та чим могла бити ОСОБА_7 .

Інший свідок ОСОБА_12 також не був очевидцем події, будь-які обставини пояснити не зміг, а жодних інших свідків від час судового розгляду встановлено не було.

Натомість, свідок ОСОБА_13 повністю підтвердила показання обвинуваченої та чітко зазначила, що ОСОБА_7 не била потерпілу.

З приводу наявних у матеріалах кримінального провадження письмових доказів вважає, що вони також не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

Так, протокол огляду місця події був складений через півроку після події, під час огляду нічого не вилучалось, а лише було оглянуто цеглу, яка не собі не має жодної ознаки причетності до конкретної події.

Протоколи проведення слідчих експериментів від 13 червня 2019 року та 28 жовтня 2019 року також не мають значення доказу «поза розумних сумнівів», до того ж, вони за своєю суттю є аналогічними, оскільки проводились по одним і тим же обставинам з однією і тією ж особою.

Висновки експерта № 37 від 15 липня 2019 року та № 55д від 16 листопада 2019 року є недопустимими доказами, оскільки відсутня ухвала про тимчасовий доступ до медичної документації.

Разом з тим, у п. 3 висновку експерта № 37 від 15 липня 2019 року вказано, що пошкодження могли утворитись як при нанесенні ударів тупим предметом (предметами) так і при ударах об такі предмети, що свідчить на користь версії обвинуваченої про отримання тілесних ушкоджень потерпілою під час падіння.

З урахуванням викладеного вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, оскільки досліджені докази є недостатніми для того, що зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_7 .

Також суд необґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди, розмір якої є завеликим та недоведеним, а також витрати на правничу допомогу.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та виправдати.

Від потерпілої ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що вирок є законним та суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, вина обвинуваченої підтверджується показаннями свідків та дослідженими доказами, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.
У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що сукупність доказів не доводить поза розумних сумнівів вину обвинуваченої, суд неповно відобразив показання свідків, потерпіла в судовому засіданні показала, як їй були нанесені тілесні ушкодження, і такий механізм є неможливим, прямого удару по руці потерпілої не було.

Обвинувачена ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу свого захисника без доповнень.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду без змін.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційного суду також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала судове рішення законним та зазначила, що суд вірно встановив усі обставини, в апеляційній скарзі сторона захисту перекручує обставини, вина обвинуваченої підтверджується показаннями потерпілої, слідчими експериментами та висновками СМЕ, обвинувачена била потерпілу ногами, хотіла вдарити каменем. Крім того, було оглянуто місце події та встановлено, де саме відбулася подія, що узгоджується з показаннями, два слідчі експерименти були проведені для підтвердження чи спростування показань потерпілої, а СМЕ підтвердила такий механізм завдання тілесних ушкоджень, який вказала потерпіла. Даних про те, що хтось інший міг нанести потерпілій тілесні ушкодження немає. Свідок ОСОБА_12 частково підтвердив показання потерпілої в частині конфлікту. Характер тілесних ушкоджень вказує на те, що в цей час саме обвинувачена спричинила потерпілій тілесні ушкодження.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та зазначив, що докази є допустимими, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами кримінального провадження та вироком, висновки СМЕ є належними до допустимими доказами, які в сукупності з іншими доказами доводять вину обвинуваченої та склад кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену та її захисника, потерпілу та її представника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, але підтвердила, що напередодні події між нею та потерпілою відбувся словесний конфлікт. Також пояснила, що 14 березня 2019 року на території ринку вона побачила потерпілу, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Через хвилину вона відчула удар в спину, потерпіла стояла поруч, при цьому висловлюючись на її адресу нецензурною лайкою, смикала за руки і сказала, що образилася за події, які відбувалися напередодні. Вона попросила потерпілу відійти, проте остання не відреагувала, зняла з себе сумку, підійшла до неї та схопила руками шарф, який був на шиї. Після цього вона відштовхнула потерпілу, яка впала на сусідній прилавок. Потім вона викликала поліцію, після приїзду якої вони усі разом поїхали до відділення поліції.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечувала факт умисного нанесення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Позиція обвинуваченої зводилась до того, що між нею та потерпілою дійсно виник конфлікт, у ході якого вони штовхали одна одну, проте жодних тілесних ушкоджень вона ОСОБА_14 не наносила, ногами її не била.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченої та доведення в повному обсязі її вини саме в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14 , оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_14 у суді першої інстанції показала, що 13 березня 2019 року вона була очевидцем того, як обвинувачена ображала жінку нецензурною лайкою, вона зробила ОСОБА_7 зауваження, після чого остання почала також висловлюватися в її адресу нецензурною лайкою. 14 березня 2019 року на ринку вона зупинила обвинувачену та запитала, чи можна з нею поспілкуватися, на що остання попередила, що хлюпне в неї кавою. Потім вона взяла обвинувачену під руку, після чого ОСОБА_7 відразу хлюпнула в обличчя кофе, а потім схопила рукою за волосся та повалила на цементну підлогу. Вона впала на спину, а ОСОБА_7 почала бити її ногами, при цьому ударила правою ногою по правій руці. Всього ОСОБА_15 нанесла їй 5 ударів.
Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що 14 березня 2019 року вона була очевидцем бійки, в ході якої ОСОБА_7 била когось ногами, але кого саме вона не бачила. Того ж дня від ОСОБА_9 вона дізналася, що їй були нанесені тілесні ушкодження.
Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що в березні 2019 року на ринку між потерпілою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого вони почали штовхати одна одну, а ОСОБА_9 впала на підлогу.
Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показав, що 14 березня 2019 року в обідній час він чув сварку між обвинуваченою та потерпілою. Після того як він пішов, конфлікт ще продовжувався.
Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченої з боку потерпілої та свідків.

Показання вищезазначених потерпілої та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 4 листопада 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості між торгівельними кіосками на території Дніпрорудненського міського ринку, де 14 березня 2019 року відбувся конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с. 96-100).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 13 червня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, як потерпіла ОСОБА_9 продемонструвала, за яких обставин ОСОБА_7 завдала їй тілесні ушкодження. Зокрема потерпіла пояснила, що ОСОБА_7 своєю рукою схопила її за волосся, а другою рукою штовхнула в ліве плече, від чого вона впала на землю на спину. Після цього ОСОБА_7 наносила їй удари своїми ногами по ногам потерпілої, а також нанесла їй своєю взутою ногою ще один удар в праву руку, а саме в середній палець правої руки зсередини (а.с. 101-105, 136).

З висновку експерта № 37 від 15 липня 2019 року вбачається, що у ОСОБА_9 виявлений закритий внутрішньосуглобовий уламковий перелам нігтьової фаланги 3-го пальця правої кисті, з розвитком контрактури в п`ястно-фалангових суглобах 3-5-го пальців, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня за критерієм тривалості розладу здоров`я більш ніж 21 добу; синець на лівому стегні, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Вказані пошкодження могли утворитися як при нанесенні ударів тупим предметом (предметами) так і при ударах об такі предмети. До таких предметів можуть бути віднесені кулаки, взуті ноги тощо. Ударних впливів було не менше двох. Виявлені у ОСОБА_9 пошкодження могли утворитись так, як вона вказувала при проведенні слідчого експерименту 13 червня 2019 року та під час допиту 10 травня 2019 року (а.с. 113-116).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 28 жовтня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, як потерпіла ОСОБА_9 більш детально продемонструвала, за яких обставин ОСОБА_7 завдала їй тілесні ушкодження. Зокрема потерпіла пояснила, що ОСОБА_7 своєю рукою схопила її за волосся та нахилила в положення навприсядки, а потім штовхнула її своєю рукою в ліве плече, і вона впала на землю на спину. Потім ОСОБА_7 нанесла їй удари по ногам, а також один удар носком кросівка в область фаланги пальця на руці (а.с. 107-112, 136).

З висновку експерта № 55Д від 16 листопада 2019 року вбачається, що виявлені у ОСОБА_9 пошкодження могли утворитися так, як вказує ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту 28 жовтня 2019 року. Утворення зазначених пошкоджень при падінні з вертикального або близького до такого положення на бетонну підлогу, як вказувала потерпіла під час проведення слідчого експерименту 28 жовтня 2019 року, малоймовірно (а.с. 117-120).
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання потерпілої і не взяв до уваги докази, що їх спростовують, а також не врахував відсутність належних доказів на підтвердження її вини та не взяв до уваги докази її невинуватості.

Так, потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, їх показання повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Колегія суддів також враховує позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка полягає в тому, що вона, як безпосередньо після вчинення щодо неї злочину (свідку ОСОБА_11 ), так і на стадії досудового розслідування під час проведення слідчих експериментів за її участі, а також протягом судового розгляду, надавала абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні пояснення та показання з приводу обставин вчинення щодо неї злочину обвинуваченою ОСОБА_7 , постійно повідомляла про те, що їй було нанесено удар ногою в область фаланги пальця руки.

Колегія суддів вважає, що переконливих підстав для обмови не лише потерпілою ОСОБА_9 , а й вищезазначеними свідками обвинуваченої ОСОБА_7 останньою не наведено.

Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої та цих свідків повністю узгоджуються, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань потерпілої та свідків, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у потерпілої та свідків підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує версію сторони захисту.

Абсолютно всі свідки повідомляли про те, що між обвинуваченою та потерпілою відбувся конфлікт, зокрема: свідок ОСОБА_11 чітко зазначила, що під час бійки обвинувачена била когось ногами; свідок ОСОБА_13 підтвердила наявність сварки та факт штовхання один одного; свідок ОСОБА_12 був очевидцем конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Разом з тим, жоден зі свідків не вказував про те, що у потерпілої в цей день був конфлікт з якою-небудь іншою невідомою особою, яка могла б нанести ОСОБА_9 тілесні ушкодження, і сторона захисту про існування такої особи нічого не повідомляла.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставне проведення повторного слідчого експерименту та огляду місця події, оскільки саме з метою усунення неповноти досудового розслідування, для перевірки та уточнення показань потерпілої ОСОБА_9 щодо механізму спричинення їй тілесних ушкоджень, було проведено слідчий експеримент від 28 жовтня 2019 року, здійснено огляд місця події від 4 листопада 2019 року та проведено судово-медичну експертизу, за результатами якої було складено висновок № 55Д від 16 листопада 2019 року.

Що стосується безпосередньо висновків експерта № 37 від 15 липня 2019 року та № 55Д від 16 листопада 2019 року, то колегія суддів вважає їх належними, допустимими та достовірними доказами підтвердження винуватості обвинуваченої.

Так, оцінюючи вказані докази, колегія суддів враховує, що експертні дослідження були проведені в установленому законом порядку, і у колегії суддів відсутні сумніви щодо кваліфікації та компетентності судового експерта.

Крім того, стороною захисту не заявлялося клопотань про допит у судовому засіданні експерта, який її проводив, а тому враховуючи повноту та об`єктивність дослідження, обґрунтованість та логічність висновків, у суду першої інстанції не було підстав не довіряти даним висновкам.

Доводи апеляційної скарги про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень від падіння на бетонну підлогу спростовані висновком експерта № 55Д від 16 листопада 2019 року, з якого вбачається, що утворення пошкоджень при падінні з вертикального або близького до такого положення на бетонну підлогу є малоймовірним.
Посилання апелянта на недопустимість вищевказаних висновків у зв`язку з відсутністю ухвали про тимчасовий доступ до медичної документації не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, оскільки з огляду на ст.ст. 56, 93 КПК України, потерпілий має право давати пояснення, збирати та подавати докази, тому для доступу до медичних документів потерпілої дозвіл слідчого судді не обов`язковий.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що суд першої інстанції розглядає провадження в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а в межах даного кримінального провадження, факт перебування потерпілої в стані алкогольного сп`яніння, погрози цеглиною, наявність чи відсутність на місці події невідомого хлопця, який підбіг та забрав цеглину з рук обвинуваченої, не є істотним при вирішення питання про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, тому ці обставини не є предметом розгляду у цьому провадженні у відповідності до меж судового розгляду, визначених у ст. 337 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи захисника обвинуваченої про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченої.

Доводам обвинуваченої у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою можливо з призначенням їй покарання у виді 1 року позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, врахувавши характер вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, морально-психологічні переживання і вимушені зміни в житті, та прийшов до правильного висновку про те, що заявлений цивільний позов у розмірі 100000 гривень є завищеним, і тому, на переконання колегії суддів, моральна шкода у розмірі 10000 гривень видається зваженою та справедливою, і саме в такому розмірі підлягає стягненню на користь потерпілої.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції у вироку навів мотиви в обґрунтування свого висновку щодо наявності підстав для їх відшкодування за рахунок обвинуваченого. Розмір цих витрат 4000 гривень підтверджений доданою до позовної заяви копією квитанції від 2 травня 2019 року (т. 1 а.с. 44).
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 5 лютого 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4