ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 614/765/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1321/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 02 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 24 11 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гороховатка Борівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у незареєстрованих шлюбних відносинах, маючого малолітню дитину 2018 року народження, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України з призначенням йому покарання у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що 06 липня 2020 року близько 18-00 години ОСОБА_7 , знаходячись на пляжі на березі Червонооскільського водосховища в с. Гороховатка Борівського району Харківської області, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ході сварки, умисно наніс декілька ударів руками по голові ОСОБА_9 , який сидів на задньому сидінні автомобіля «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_11 та перебуває у користуванні ОСОБА_12 , чим спричинив ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови - перелому луски правої скроневої кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, переломи передньої й задньої стінки гайморової пазухи справа, передньої стінки лівої гайморової пазухи, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, переломів кісток спинки носу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, багаточисленні гематоми обличчя, забій м`яких тканин обох губ справа, крововилив у білкову оболонку обох очних яблук, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В результаті умисних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання з реальним терміном його відбування, вважаючи звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробувальним терміном невиправданим та необґрунтованим.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та дані про його особу, підстави для застосування щодо нього положень ст.75 КК України відсутні.

Вважає звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не співмірним вчиненому ним протиправному діянню, у зв`язку з чим не таке звільнення від відбування покарання може вважатися необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів (а.с. 83-85).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Потерпілий ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_10 просили про задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Прокурор у кримінальному провадженні просила про залишення без задоволення апеляційної скарги потерпілого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого та його представника, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з положень ст.65 КК України, відповідно до яких - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер та спосіб його вчинення, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не працює, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітнього сина 2018 року народження, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання взято до уваги факт відсутності у потерпілого ОСОБА_13 претензій, як матеріального так і морального характеру до обвинуваченого та відсутності цивільного позову.
В своїх письмових заявах, наданих через канцелярію суду, потерпілий неодноразово наголошував, що фактичні матеріали справи він не оспорює, а при призначенні ОСОБА_7 покарання покладався на розсуд суду.

Враховуючи встановлені обставини, характеризуючі обвинуваченого дані та позицію потерпілого, яка протягом усього судового розгляду була незмінною, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 , то на думку колегії суддів, судом першої інстанції повно та достеменно вже були проаналізовані вказані у ній факти, з наданням їм належної оцінки, у зв`язку з чим, висновків суду першої інстанції апеляційні доводи не спростовують.

Будь-яких нових даних, провокуючих особистість обвинуваченого ОСОБА_7 апелянтом надано не було, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційна скарга потерпілого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п. 1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 24 11 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу потерпілого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ __________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4