Справа № 569/600/21
УХВАЛА

09 квітня 2021 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, у якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 15.01.2021 на автомобіль марки Opel Astra, р.н. НОМЕР_1 .
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримав клопотання просив його задоволити з підстав викладених у ньому.

Володілець майна ОСОБА_4 також просив клопотання задовольнити з підстав викладених в ньому.

Слідчий в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання за безпідставністю.

Потерпілий ОСОБА_6 просив також відмовити у задоволенні клопотання за безпідставністю.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що Рівненським РВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003688 від 30.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
12.01.2020 року автомобіль Opel Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 у ході огляду місця ДТП оглянуто і вилучено та в подальшому постановою слідчого визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.
Власником вище вказаного автомобіля, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є ОСОБА_8 , житель АДРЕСА_1 .
Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.
Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Таким чином, особу може бути позбавлено власності лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Як встановлено слідчим суддею, автомобіль марки Opel Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 було вилучено у його водія ОСОБА_4 який не є його власником, та на праві власності належить ОСОБА_8 , які жодного відношення до даного кримінального провадження не мають, повідомлення про підозру не вручено. Факт вилучення належного ОСОБА_8 транспортного засобу порушує його право власності на володіння та користування ним, та неповернення його власнику призводить до заподіяння значних збитків.
Окрім того, на даний час у даному кримінальному провадженні проводяться призначені судові експертизи, а тому, у разі виникнення потреби щодо проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема судових експертиз з використанням автомобіля марки Opel Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 , зобов`язати ОСОБА_8 на вимогу органу досудового розслідування надати вказаний транспортний засіб.
Як пояснив в судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 , у випадку необхідності наданні органу досудового розслідування вищевказаного автомобіля для проведення відповідних експертиз чи слідчих дій, даний автомобіль буде негайно наданий слідству.
На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення, а саме в частині передачі його на відповідальне зберігання без права відчуження, оскільки місцезнаходження вилученого майна не зашкодить досудовому розслідуванню та проведенню інших процесуальних дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.
Керуючись ст. ст. 100, 170, 173 КПК України, ст. 321 ЦК України, Рішенням Європейського суду з прав людини, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити частково.
Скасувати частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 15.01.2021 в рамках кримінального провадження №0003688 від 30.08.2020 на автомобіль марки Opel Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом скасування заборони володіти, користуватись вказаним автомобілем до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.
Зобов`язати слідчого Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 безоплатно повернути на відповідальне зберігання автомобіль марки Opel Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 , який поміщено на зберігання на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів що за адресою: м. Рівне, вул. Дворецька, його власнику ОСОБА_8 , жителю АДРЕСА_2 , без права відчуження вказаного майна до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні №0003688.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1