Дата документу 30.03.2021 Справа № 937/1449/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/307/21 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер 937/689/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за скаргою ОСОБА_6 з апеляційною скаргою останнього на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 в порядку ст.303 КПК України,
встановила:

згідно зі змістом ухвали, заявник ОСОБА_6 17 лютого 2021 року звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в порядку ст.303 КПК України на рішення начальника Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_7 про відмову щодо відсторонення слідчого Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_8 від проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №000238 від 05.11.2019.

Просив поновити йому строк звернення до слідчого судді на оскарження неправомірного рішення №Ч-2379/ез/17-01-03-20 від 17.08.2020 начальника Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополь (ПСВ СУ ТУ ДБР ) ОСОБА_9 про відмову у задоволенні звернення ОСОБА_6 про відсторонення слідчого Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_8 ; зобов`язати начальника Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_10 вчинити певну дію, а саме відсторонити слідчого Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_8 від проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002380 від 05.11.2019 року у зв`язку зі скасуванням його постанови від 11.02.2020 та від 30.09.2020 про закриття кримінального провадження №0002380 від 05.11.2019 та повторної постанови від 30.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0002380 від 05.11.2019, а також ОСОБА_6 просив зобов`язати слідчих слідчого відділу СУТУ ДБР у м. Мелітополі виконати положення закону, а саме ч. 1, 2 ст. 55 та 56 КПК України та виконати інші слідчі дії щодо розслідування у кримінальному провадженні №0002380 від 05.11.2019.

Дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що заявник ОСОБА_6 звернувся із скаргою, яка не підлягає розгляду слідчим суддею в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, а тому було відмовлено у відкритті провадження за скаргою заявника.

В апеляційній скарзі заявник, просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвали нову, якою повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
ОСОБА_6 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що слідчий суддя неправомірно відмовила у відкритті провадження за скаргою в порядку ст.303 КПК України, порушивши конституційне право заявника на звернення до суду.
Просить розгляд апеляційної скарги провести за його відсутністю.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст.110, 370-372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року, винесеному за конституційним зверненням гр. ОСОБА_11 , вказано, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності усіх органів державної влади, посадових та службових осіб згідно до вимог ст.55 Конституції України гарантовано кожному, і скарги на рішення, вчинення дій або бездіяльності усіх суб`єктів владних повноважень за заявами та повідомленнями про скоєнні чи підготовці до скоєння злочину, суди повинні розглядати та вирішувати в порядку кримінального провадження.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 року, недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перешкодою для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади

Неодноразово Верховний Суд звертав увагу на ухвалу Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 р. щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» де зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
При цьому, враховується також практика Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п.57), рішення від 12.07.2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини». Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.
Так, законодавцем відповідно до пп.1-11 ч.1 статті 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому розслідування: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.
Отже, предмет оскарження до слідчого судді під час досудового розслідування рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора чітко окреслений у частині 1 статті 303 КПК України. КПК України визначає порядок та умови розгляду окремих скарг та в главі 26 регламентує повноваження слідчого судді, які можуть бути ним реалізовані за результатами такого розгляду.
Колегія суддів відповідно до матеріалів провадження вважає, що ОСОБА_6 подав скаргу на рішення начальника СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_8 про відмову від відстороненні слідчого ОСОБА_12 , що не підлягає оскарженню в порядку ч.1 ст.303 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя вірно відмовив у відкритті провадження за скаргою.

Судова колегія зазначає, що апеляційна скарга може бути задоволена судом апеляційної інстанції у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного судового рішення та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 формально зазначає лише вимоги законодавства та виражає незгоду з ухвалою слідчого судді, не вказує аргументовані доводи чому висновки слідчого судді є необґрунтовані чи невмотивовані.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя допустив зазначення неправильних реквізитів номеру справи на думку апеляційного суду є таким, що не впливають на саму суть судового розгляду або на висновки суду за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 .

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді через доводи, наведені в апеляційній скарзі і доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 в порядку ст.303 КПК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4