Справа № 635/7125/18
Провадження № 1-кп/635/54/2021
У Х В А Л А
02 червня 2021 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000346 від 17.05.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 липня 2020 року по кримінальному провадженню призначено судовий розгляд.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки усі ризики, які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти клопотання прокурора, вважала ризики недоведеними.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора відносно себе, щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 просив вирішити питання на розсуд суду. Просив визначити розмір застави.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив вирішити питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно себе та обвинуваченого ОСОБА_4 на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні просив вирішити питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Судом встановлено, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року вирок Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2019 року по даній справі скасовано з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2021 року, строком до 17 червня 2021 року.
У зв`язку із спливом строку запобіжного заходу прокурор звернувся із клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Так, суд погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, оскільки вказаним ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів, можуть вдатися до відповідних дій, оскільки обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопрушень у період звільнення від відбування покарання з випробуванням та усвідомлюють можливість призначення реального покарання.
Суд враховує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до шести років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, наслідків злочину, даних про особи обвинувачених, які не мають міцних соціальних зв`язків, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілого.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 схильні до вчинення кримінальних правопорушень, а тому існує ймовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, тобто існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, дані про осіб обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема, ту обставину, що обвинувачені неодноразово судимі за вчинення корисливих злочинів та вчинили інкриміновані кримінальні правопорушення під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання осіб під вартою.
Вищевказані обставини у сукупності свідчать також про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 331 КПК України суд до спливу продовженого строку зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Крім того, як убачається з матеріалів справи ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року не вирішено питання щодо можливості внесення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 застави, тому, з урахуванням вимог, встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо обвинувачених слід визначити у розмірі, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму у розмірі 45400 гривень, що буде достатньо для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 31 липня 2021 року включно.
Визначити кожному з обвинувачених суму застави у розмірі 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста ) гривень 00 коп., яку необхідно внести на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
На ухвалу суду в частині продовження застосування запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 04 червня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1