ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/118/21Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 703/2061/17 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисника потерпілої законного представника потерпілихОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000627 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ліпецьк, РФ, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утримані неповнолітню дитину, несудимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1(один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь:

- потерпілої ОСОБА_9 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- держави 2 077 грн. 62 коп. витрат за проведення судово - автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану автомобіля.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 21.03.2017 близько 20 год. 10 хв., керуючи власним автомобілем «Skoda Oktavia» д/н НОМЕР_1 , на пішохідному переході по вул. Шевченка біля будинку 51 в м. Сміла, грубо порушив п.1.5 дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п.18.1 Правил дорожнього руху України та вимоги дорожніх знаків: 5.35.1 та 5.35.2, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувають пішоходи, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, створив перешкоду для руху пішохода і, не додержався вимог пп. «б, д» п. 2.3 вказаних Правил проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змін, вчинив наїзд на пішоходів, які переходили проїжджу частину вулиці у встановленому місці із ліва на право, відносно руху транспортного засобу, в результаті чого: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому правих стегнової і плечової кісток та струс головного мозку із забиттям, та саднами обличчя садном лобу справа, які згідно висновку експерта №05-6-01/186 від 14.06.2017, за ознакою короткотривалого розладу здоров`я, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, яке, згідно висновку експерта №05-6-01/187 від 14.06.2017, за ознакою тривалого розладу здоров`я, відносяться до категорії середньої тяжкості; ОСОБА_9 отримала відкриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому склепіння і основи черепа із гематологічним забиттям головного мозку, отоліквореєю праворуч, і двобічним гематотимпанітом із гематосинусом та гематомою м`яких тканин правої тім`яної області голови, синцями, та саднами обличчя, які згідно висновку експерта №05-6-/165 від 27.06.2017, за ознакою небезпеки для життя, відносяться до категорії тяжких та закритий перелом правих великих і малих гомілкових кісток, забій нирок із наявністю крові у сечі та подальшим нейрогенним розладом сечовиділення, що згідно того ж висновку експерта, за ознакою тривалого розладу здоров`я, відносяться до категорії середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На думку захисника, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 визнаного доведеним, судом у вироку не викладено об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема, узагальнено перелічено допущені обвинуваченим порушення ПДР України, не встановлено, порушення яких саме конкретних правил перебуває у причинному зв`язку із наслідками, що настали, тобто з виникненням ДТП та заподіянням потерпілим тілесних ушкоджень. При цьому надаючи правову оцінку діянням ОСОБА_7 , судом не з`ясовано та не зазначено у вироку обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та ті, які виключають його кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження.

Стверджує, що в основу обвинувального вироку суд послався лише на докази, наведені прокурором в обвинувальному акті і не дав оцінку іншим доказам, які були досліджені в судових засіданнях і якими спростовуються наведені висновки суду про винуватість ОСОБА_7 . Більш того, в порушення ст. 370 КПК України суд безпідставно послався на доказ винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення дані ним в ході досудового розслідування пояснення, що не можуть бути предметом судового розгляду та не надав оцінку показанням обвинуваченого, які він дав в ході судового розгляду про те, що він рухався з дозволеною швидкістю по дорозі, яка спочатку була освітлена і був відсутній попереджувальний знак 1.32, який встановлюється в межах населеного пункту за 50-100 метрів до дорожнього знаку 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід». У подальшому ОСОБА_7 , продовживши рух по своїй смузі руху, потрапив у неосвітлену ділянку дороги, був засліплений зустрічним автомобілем, тому одразу зменшив швидкість, а потім почув удар від зіткнення і зупинив транспортний засіб. Вийшовши з автомобіля обвинувачений спочатку нічого не побачив через темноту і відсутність освітлення, а згодом зрозумів, що на пішохідному переході і побачив на дорозі жінку та двох дітей. Від жінки, яка була жива, він відчув різкий запах алкоголю.

Вказує, що судом не надано жодної оцінки діям потерпілої, яка грубо порушила ПДР України, а саме п. 4.4, п. 4.10 та п. 4.14, оскільки вибігла на проїзну частину дороги в темну пору доби, не переконавшись у відсутності безпеки у виді інших транспортних засобів, не виділивши себе та дітей, як учасників дорожнього руху, світлоповертальними елементами для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. На думку сторони захисту, саме дії потерпілої ОСОБА_9 , яка порушила наведені пункти ПДР України і перебувала в стані алкогольного сп`яніння, знаходяться у причинному зв`язку із одержанням нею та дітьми тілесних ушкоджень.

Акцентує увагу на відсутності перед пішохідним переходом попереджувального знаку 1.32, що підтверджено обвинуваченим та матеріалами кримінального провадження та вказує на те, що в листах від 03.12.2018 та 10.07.2019 Смілянська міська рада вказувала, що знаки «Пішохідний перехід» на ділянці дороги, де сталося ДТП, були встановлені лише 16.12.2016, а попереджувальний знак 1.32 взагалі відсутній.

Зазначає, що судом безпідставно покладено в основу вироку показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є неналежним доказом, оскільки не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Крім того зауважує, що протокол проведення слідчого експерименту зі схемою від 13.05.2017 є недопустимим доказом, так як сама потерпіла в ході судового розгляду вказала на те, що вона не бачила, де розминулися автомобіль Шкода і зустрічний автомобіль, а в протоколі записано неправильно, вона повірила слідчому і його зміст не перечитувала. Недопустимим доказом захисник, окрім іншого, вважає і протокол огляду місця події з фототаблицями до нього, оскільки він складений до ДТП, зокрема в період з 08 год. 10 хв. до 09 год. 45 хв. 21.03.2017, а в обвинувальному акті зазначено про час скоєння 20 год. 10 хв.

Також вказує на те, що в судовому засіданні не спростовані доводи обвинуваченого про те, що його засліпив зустрічний транспортний засіб, тому, перебуваючи в такому фізіологічному стані, він як водій, не міг об`єктивно виявити перешкоду чи розпізнати межі елементів дороги на мінімальній відстані, а тим більше уникнути ДТП.

Щодо несправної гальмівної системи акцентує увагу на тому, що висновок експертизи побудований на дослідженні іншого транспортного засобу, а саме «Шеврале Авео», а не автомобіля, належного обвинуваченому, а в ході проведення експертизи допущено порушення порядку випробовування робочої гальмівної системи, передбаченої п. 6.4.6.1 ДСТУ 3649:2010 та не проведено дорожні випробування з використанням спеціальних приладів. Більш того, з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення не слідує, що несправність гальмівної системи знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

З огляду на те, що досліджені в судовому засіданні докази не доводять винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, сторона захисту вважає за необхідне відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України залишити без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , як і стягнення з обвинуваченого витрат в сумі 2 077 грн. 62 коп. за проведення експертиз.

Вважає за необхідне в ході апеляційного розгляду дослідити звукозаписи судових засідань, які відбувалися 25.10.2018, 13.12.2018, 13.06.2019, 26.12.2019, 26.06.2020 та 09.10.2020, де зафіксовані показання обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_9 та законного представника потерпілих ОСОБА_10 і письмові докази наявні в матеріалах кримінального провадження.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 прокурором подані заперечення, які зводяться до законності та обґрунтованості вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.10.2020.

Законним представником потерпілих ОСОБА_10 також подані заперечення, в яких останній просить задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та виправдати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі, прокурора та потерпілої ОСОБА_9 про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції, та безпідставність апеляційних вимог, законного представника потерпілих ОСОБА_10 , який підтримав апеляційні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 до задоволення не належить.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1-4 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, висновки міськрайонного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , заперечивши свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, показав, що 21.03.2017 він, керуючи автомобілем «Шкода Октавія» д/н НОМЕР_1 , рухався в сторону залізничного вокзалу ст. ім. Т. Г. Шевченка в м. Сміла. На неосвітленій ділянці дороги він був осліплений зустрічним автомобілем, у зв`язку з чим почав гальмувати і в цей час відчув удар. Зупинившись і вийшовши з машини побачив, що на узбіччі дороги лежить жінка, а неподалік на клумбі діти. Впевнившись, що всі живі і переконавшись, що місцеві мешканці вже викликали швидку медичну допомогу, він перебував поруч із потерпілою, від якої явно відчувався запах алкоголю. Вважає, що потерпіла грубо порушила п.4.14 ПДР України про те, що пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Наведене, а також те, що на дорозі були відсутні попереджувальні дорожні знаки про наявність пішохідного переходу, а на одязі потерпілої та її дітей не було світлоповертаючих елементів, стало причиною того, що він своєчасно не зміг помітити потерпілих на проїзній частині дороги у темну пору доби та уникнути наїзду.

Незважаючи на зайняту обвинуваченим ОСОБА_7 позицію щодо невизнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, вона підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними нею суду першої інстанції, про те, що 21.03.2017 близько 20 год. з двома малолітніми дітьми вона переходила проїзну частину вулиці Т. Шевченка, неподалік від вул. Павлова в м. Сміла, по пішохідному переходу, де їх травмувала автомашина. Як сталася дорожньо-транспортна пригода, вона не пам`ятає.

Показаннями, допитаної місцевим судом в якості свідка ОСОБА_13 , про те, що у 2017 році в темну пору доби вона почула звук удару, виглянула у вікно будинку АДРЕСА_2 і побачила, що сталася ДТП. Вибігши на вулицю, вона почала надавати постраждалим першу необхідну допомогу, а також викликала швидку допомогу. Бачила, що автомобілем «Шкода» було травмовано двох дітей та їх матір. Водій автомобіля надавав допомогу жінці. Щодо обстановки після ДТП зазначила, що пригода сталася на вул. Т. Шевченка, неподалік перехрестя з вул. Павлова в м. Сміла. Автомобіль знаходився за пішохідним переходом, в сторону залізничного вокзалу. Жінка лежала на проїзній частині ближче до бардюрного каменя, дівчинка на тротуарі, а хлопчик на обочині дороги. Ділянка дороги де сталася ДТП не освітлювалася. Наступного дня вона поїхала в лікарню, де дізналась про те, що у потерпілих немає коштів на лікування. В рахунок благодійності вона передала 1000 грн. на МРТ для матері дітей. Їй відомо, що через інтернет - мережу дошкільні заклади і школи збирали кошти на лікування потерпілих. Особисто вона перераховувала кошти на лікування на банківську картку батька дітей, який звітував про витрати квитанціями та фіскальними чеками з аптечної мережі. Точної суми перерахованих коштів вона не пам`ятає, але це було більш 30 000 грн. Також в її присутності ОСОБА_7 передавав потерпілій ОСОБА_9 10 000 грн. та 15 000 грн. Про отримання коштів і про відсутність претензій до ОСОБА_7 були складені розписки.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , допитаного в судовому засіданні про те, що в березні 2017 року в темну пору доби він автомобілем рухався від залізничного вокзалу по вул. Т. Шевченка. Не доїжджаючи до перехрестя з вул. Павлова, звернув увагу на автомобіль з відкритими дверцятами, розташований на проїзній частині дороги, та побачив, що чоловік надає допомогу жінці, яка лежала на дорозі, ближче до обочини. У зв`язку з чим він зупинив транспортний засіб та викликав швидку медичну допомогу.

Даними суду показаннями ОСОБА_10 про те, що він являється батьком потерпілих дітей і колишнім чоловіком ОСОБА_9 21.03.2017 по телефону йому повідомили, що ОСОБА_9 з дітьми потрапила в ДТП. Коли він прибув на місце ДТП, його сина швидка допомога вже відвезла в лікарню, він перебував поруч з донькою, а ОСОБА_9 була непритомна. Через два дні дітей направили в Черкаську дитячу лікарню, де він перебував з ними весь час лікування по кінець травня 2017 року. ОСОБА_7 пропонував свою допомогу, лікарські призначення, які необхідно було купувати під час лікування дітей, оплачував він. Крім того, в рахунок відшкодування моральної шкоди обвинувачений надав 10 000 грн., а згодом ще 15 000 грн. Претензій матеріального і морального характеру, як батько постраждалих в ДТП дітей, до ОСОБА_7 він не має. Окрім грошової допомоги наданої ОСОБА_7 на лікування, надходили кошти, які зібрали дошкільні навчальні заклади та благодійні внески людей, яких організувала депутат ОСОБА_13 . За час перебування дітей у лікувальному закладі, він отримав благодійну допомогу в сумі близько 100 000 грн. Дані кошти витрачалися на лікування дітей і витрати, пов`язані з їх перебуванням у Черкаській дитячій лікарні. Близько 10 000 грн. він витратив на ліки для ОСОБА_9 .

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції, зокрема, даними:

- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицею до нього від 21.03.2017, якими зафіксовано місце ДТП, дорожнє покриття, елементи дороги пішохідний перехід та слідова інформація, зокрема, сліди гальмування;

- протоколу огляду предмету від 30.03.2017 з таблицями зображень до нього, яким зафіксовано огляд автомобіля «Skoda Oktavia» державний номер НОМЕР_1 та виявлені на ньому наступні пошкодження: вм`ятина на капоті у лівій його частині; лако-фарбового покриття з лівої сторони на бампері; відсутність правого дзеркала заднього огляду та тріщина на лобовому склі;

- висновку експерта № 05-6-01/186 від 14.06.2017, згідно якого ОСОБА_15 спричинено наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правих стегнової і плечової кісток; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку із забиттям та саднами обличчя. Дані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета, могли бути спричинені за механізмом ДТП, за давністю спричинення можуть відповідати часу події і за ознакою належать до категорії середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- висновку експерта № 05-6-01/187 від 14.06.2017, згідно якого ОСОБА_16 спричинено ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки. Дане ушкодження виникло від дії тупого твердого предмета, могло бути спричинено за механізмом ДТП, за давністю спричинення може відповідати часу події і за ознакою тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії середньої тяжкості;

- висновку експерта № 05-6-01/165 від 27.06.2017, згідно якого ОСОБА_9 спричинені наступні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому склепіння і основи черепа із геморагічним забиттям головного мозку, отоліквореєю праворуч і двобічним гематотимпанітом із гематосинусом та гематомою м`яких тканин правої тім`яної області голови, синцями і саднами обличчя; закритий перелом правих велико- і малогомілкової кісток; забій нирок із наявністю крові у сечі та подальшим нейрогенним розладом сечовиділення. Дані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета і при ударі об такий, могли бути спричинені за механізмом ДТП, який потерпіла повідомила в обставинах під час огляду, за давністю спричинення можуть відповідати часу події і за ознакою належать до категорії тяжких і середньої тяжкості;

- протоколів слідчого експерименту від 13.05.2017, згідно яких потерпіла ОСОБА_9 відтворила темп руху по пішохідному переходу, розказала та показала на місці, як пересікала проїзну частину по пішохідному переході по вул. Т. Шевченка в м. Сміла, коли на неї здійснив наїзд автомобіль;

- висновку експерта №4/698 від 16.05.2017 проо те, що до моменту ДТП деталі рульового керування автомобіля «Skoda Oktavia» державний номер НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані, деталі робочої гальмівної системи задніх коліс автомобіля перебували у непрацездатному стані. Згідно з вимогами п. 31.1 ПДР України експлуатація даного транспортного засобу заборонялася. Водій мав можливість виявити непрацездатність гальмівної системи задніх коліс шляхом проведення своєчасної діагностики даної системи;

- висновку експерта №4995 від 07.06.2017 про те, що розрахована швидкість руху автомобіля «Skoda Oktavia» державний номер НОМЕР_1 в умовах даної ДТП при довжині сліду гальмування 10,1 м склала близько 33-35 км/год. В загальмованому стані до місця наїзду на пішоходів автомобіль подолав відстань близько 11,1 м за час близько 0,7с.

Відповідно до положень Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог ст. 17 КПК України, якою регламентовано принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 20.10.2011 № 12рп/2011 (справа № 1-31/2011) зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватись як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина у кримінальному процесі й ухвалення законного та справедливого рішення у справі.

Колегія суддів уважає безпідставними посилання сторони захисту про неналежність як доказів показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і безпідставність покладення їх в основу обвинувального вироку, оскільки вони відповідають критеріям, передбаченим ст.85 КПК України. Дійсно, дані свідки не були безпосередніми очевидцями ДТП, однак бачили її наслідки та обстановку, яка мала місце після наїзду транспортного засобу на пішоходів. Такі показання свідків підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають для нього значення.

Щодо недопустимості як доказів протоколів слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 зі схемою від 13.05.2017, колегія суддів виходить з наступного.

За змісту протоколів слідчого експерименту від 13.05.2017 вбачається, що вони проведені за участі потерпілої ОСОБА_9 , її представника адвоката ОСОБА_17 та у присутності понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , яким роз`яснено їх процесуальні права, та обов`язки. Протоколи підписані учасниками слідчого експерименту, жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав, чи недотримання вимог ст. 240 КПК України, при проведенні вказаних слідчих дій або після їх проведення, в них не зазначено. Проведення слідчих експериментів здійснювалось слідчим з метою перевірки й уточнення наданих потерпілою ОСОБА_9 відомостей щодо обставин ДТП, шляхом відтворення дій та обставин певної події у відповідності до вимог ст. 240 КПК України. В ході слідчого експерименту потерпіла відтворила темп руху по пішохідному переходу, розказала та показала на місці, як пересікала проїзну частину по пішохідному переході по вул. Т. Шевченка в м. Сміла, коли на неї було здійснено наїзд. Наразі в даних протоколах відсутні будь-які відомості про місце, де розминулися автомобіль Шкода і зустрічний автомобіль, на що наголошує сторона захисту.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчі експерименти за участі потерпілої ОСОБА_9 проведені з додержанням вимог кримінального процесуального законодавства, а дані, отримані в їх результаті, оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, відповідають критеріям, передбаченим ст. 86 КПК України і спростовують позицію сторони захисту.

Доводи захисника про невідповідність зазначеного в протоколі часу проведення огляду місця події, який проведено до самої ДТП, колегія суддів визнає такими, що не впливають на його допустимість як доказу. Дійсно, за встановленими фактичними обставинами провадження, ДТП мала місце 21.03.2017 близько 20 год. 10 хв. Відповідно до долученого до матеріалів кримінального провадження протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, огляд проведено 21.03.2017 з 08 год. 40 хв. до 09 год. 45 хв. Разом з цим, за змістом даного протоколу вбачається, що огляд здійснювався при штучному освітленні, а відповідно до долучених таблиць зображень до нього в темну пору доби. Наведене вказує на технічну помилку слідчого в написанні часу огляду місця ДТП, тому слід вважати, що він проведених 21.03.2017 в період часу з 20 год. 40 хв. до 21 год. 45 хв.

З огляду на наведене, підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст.ст. 85, 86 КПК України, в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Наведені докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що його дії не перебували в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками ДТП, яка сталася з вини потерпілої, яка грубо порушила ПДР України.

Захисником в апеляційній скарзі порушується питання про недоведеність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, однак з такими доводами колегія суддів погодитися не може.
Так, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: діяння порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту; наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження; причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту і зазначеними у статті наслідками.
В ході судового розгляду судом першої інстанції достеменно встановлено, що в результаті ДТП за участю транспортного засобу «Skoda Oktavia» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 пішоходи ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 отримали наступні тілесні ушкодження: ОСОБА_20 легкі; ОСОБА_21 середньої тяжкості; ОСОБА_9 тяжкі та середньої тяжкості. Зокрема, ОСОБА_7 , здійснюючи 21.03.2017 близько 20 год. 10 хв. рух по вул. Шевченка, біля будинку 51 в м. Сміла, порушуючи вимоги: п. 1,5 ПДР України дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 18.1 та дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 ПДР України наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувають пішоходи, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, створив перешкоду для руху пішоходів і, всупереч п.п. «б, д» п. 2.3 ПДР України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змін, вчинив наїзд на ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , які переходили проїжджу частину вулиці у встановленому місці із ліва на право, відносно руху транспортного засобу.
Незважаючи на темну пору доби, наявні інформаційно - вказівні знаків 5.35.1, 5.35.2 ПДР України «пішохідний перехід», в тому числі, знаку 5.41 ПДР України «місце зупинки автобуса», надавали водію ОСОБА_7 об`єктивну спроможність виявити на пішохідному переході пішоходів, вжити заходів для зменшення швидкості транспортного засобу аж до його зупинки.

Хоча ОСОБА_7 органом досудового розслідування не інкримінується порушення вимог п. 31.1 ПДР України, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що відповідно до висновку експерта №4/698 від 16.05.2017 до моменту ДТП деталі робочої гальмівної системи задніх коліс автомобіля «Skoda Oktavia» державний номер НОМЕР_1 перебували у непрацездатному стані і водій мав можливість виявити вказану непрацездатність шляхом проведення своєчасної діагностики гальмівної системи.

Те, що потерпіла ОСОБА_9 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, тому могла бути неуважною під час перетину проїзної частини дороги, не підтверджено матеріалами кримінального провадження і не виключає кримінальну відповідальність ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відсутність на проїзній частині дороги знаку 1.32 ПДР України, який заздалегідь попереджає водіїв про наближення до пішохідного переходу, не знімало з ОСОБА_7 , як водія джерела підвищеної небезпеки, обов`язку бути уважним до дорожньої обстановки, реагувати на її зміни і в межах дії знаків 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, виконати вимоги п. 18.1 ПДР України.
Колегія суддів відхиляє аргументи захисника про те, що протиправність дій пішохода - потерпілої ОСОБА_9 виключає винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 . Так в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_9 разом зі своїми дітьми перетинала проїзну частину вулиці у встановленому місці, в межах дії знаків 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, із ліва на право, відносно руху транспортного засобу. Відсутність або наявність в темну пору доби на потерпілій та її дітях світлоповертальних елементів для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху, не знімає з водія транспортного засобу обов`язку дотримуватися вимог п. 18.1 ПДР України. Зокрема, при виявленні, в даному випадку, пішоходів на проїзній частині дороги ОСОБА_7 був зобов`язаний негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Той факт, що пішохід не виділив себе в темну пору доби та не впевнився в безпеці перетину проїзної частини дороги, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту Правил.

Таким чином із фактичних обставин кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілим відповідної тяжкості тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив ПДР України, що, всупереч викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, свідчить про наявність обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в тому числі, об`єктивної сторони злочину причинного зв`язку між порушенням водієм правил безпеки дорожнього руху і наслідками у виді тілесних ушкоджень.

Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо останнього, як того вимагає в апеляційній скарзі сторона захисту.

Колегія суддів визнає доречними доводи захисника про необґрунтованість посилання у вироку судом першої інстанції на показання ОСОБА_7 , які він дав в ході досудового розслідування, що суперечить принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, передбаченого ст. 23 КПК України, однак наведене, не впливає на відповідність судового рішення критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України і не дає підстави для його скасування або зміни.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зокрема, захисник в апеляційній скарзі просив повторно дослідити письмові докази в кримінальному провадженні, а також показання обвинуваченого, потерпілої, свідків та законного представника, які вони давали суду першої інстанції. Разом з цим обґрунтування такого повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки. Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 не наполягала на повторному дослідженні обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні стороною захисту не наведено і колегією суддів не встановлено, захиснику ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні відповідного клопотання, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, з огляду на положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини його вчинення, дані про особу винуватого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину; наявність на утриманні неповнолітньої дитини та члена сім`ї інваліда І групи; добровільне відшкодування матеріальних збитків потерпілим, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на певний строк без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, учасниками кримінального провадження не оскаржується. Підстав для його пом`якшення, в тому числі із застосуванням ст. 69 КК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Колегія суддів також цілком погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень чинного законодавства, вважаючи суму визначену судом до відшкодування такою, що відповідає критеріям розумності і справедливості. При цьому судом обґрунтовано встановлено, що заподіяна потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_22 матеріальна шкода, що полягає у понесених витратах на лікування, відшкодована обвинуваченим ОСОБА_7 , а також за рахунок благодійних надходжень, тому до стягнення не належить.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі захисника обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді