Справа № 464/1829/21
пр.№ 1-кп/464/338/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2021 року Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000060 від 19.02.2021 р. про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 21.01.2016 р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, покарання не відбув, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), 06.01.2021 р. близько 22:40 год., перебуваючи неподалік будинку №7, що по вул.О.Мишуги у м.Львові, будучи об`єднаним спільним умислом на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, повторно, із застосуванням сили, підійшли до потерпілого ОСОБА_7 , після чого, ОСОБА_3 здійснив поштовх в область голови та плеча потерпілого, внаслідок чого останній впав на землю, та в подальшому продовжуючи свій спільний умисел, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , відкрито викрали його мобільний телефон марки «REDMI NOTE 9» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 4999 грн., який був в резиновому чохлі чорного кольору вартістю 200 грн., і знаходився в його руці та чорним гаманцем вартістю 200 грн., з вмістом грошових коштів в сумі 1500 грн., який знаходився в лівій кишені куртки потерпілого, після чого ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 втекли з місця події із викраденим майном.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Додатково зазначив, що перебуваючи із ОСОБА_6 на вул.Мишуги у м.Львові, побачили чоловіка та вирішили забрати у нього телефон. Для того, підійшли до потерпілого та попросили прикурити сигарету. В подальшому він штовхнув потерпілого, в результаті чого той впав, після чого він забрав його мобільний телефон, а ОСОБА_6 забрав його гаманець. Із гаманця витягнули гроші, а сам гаманець викинули в смітник. Мобільний телефон вони здали в ломбард та усі кошти розподілили між собою. Окрім цього, зазначив, що вчинив дане кримінальне правопорушення у зв`язку із важким матеріальним становищем, розкаявся у вчиненому та просив суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.
На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого.
За згодою сторін, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Його дії органом досудового розслідування, вірно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, оскільки такий вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді начальника Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_8 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 є високим. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_3 слід визначити покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Підстави для застосування ст. 69 КК України та для звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України відсутні, оскільки таке покарання, на думку суду, не сприятиме його меті і буде недостатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Окрім цього, вироком Галицького районного суду м.Львова від 10.03.2015 р. ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.04.2015 р. ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 10.03.2015 р. і остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Даний вирок ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.07.2015 р. залишено без змін.

Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2016 р., вирок Галицького районного суду м.Львова від 16.04.2015 р. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17.07.2015 р. змінено, ухвалено вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Окрім цього, ухвалено виконувати вирок Галицького районного суду м.Львова від 10.03.2015 р. за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та вирок Галицького районного суду м.Львова від 16.04.2015 р. за ч. 2 ст.186 КК України самостійно.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.05.2017 р. ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Галицького районного суду м.Львова від 10.03.2015 р. за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

Покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.04.2015 р. обвинувачений ОСОБА_3 не відбув та не звільнений від відбування такого у передбаченому законом порядку.

Відтак, з урахуванням того, що ОСОБА_3 не відбув покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.04.2015 р. у виді 4 років позбавлення волі, суд призначає ОСОБА_3 покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України, приєднавши частково невідбуте покарання у виді позбавлення волі.
Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 14.04.2021 р. ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому продовжений, відтак, зважаючи на обраний вид покарання, даний запобіжний захід слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Окрім цього, початок строку відбування покарання слід обчислювати з часу обрання запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, а саме з 14.04.2021 р.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2016 р. за вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.04.2015 р. - у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) місяць, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання - 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 14 квітня 2021 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1