Справа №577/1729/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/148/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

До Конотопського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 було відмовлено у зв`язку з тим, що матеріали особової справи засудженого не містять достатніх даних, на підставі яких можливо було б дійти до висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погодившись з таким судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 червня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, надавши йому можливість довести працею своє виправлення та відшкодувати шкоду.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги засуджений вказує, що вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2011 року він був засуджений за п. 1 ч. 2.ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі і після цього його направили відбувати покарання до Менської ВК-91, де він пробув з 30 червня 2011 року по 06 грудня 2019 року.

До Конотопського ВЦ№130 він прибув 22 грудня 2019 року, у зв`язку з зміною режиму відбування покарання з позбавлення волі на обмеження волі, де на даний час перебуває.

Під час знаходження у Менській ВК-91 у нього було 2 заохочення за участь у ремонтних роботах і 9 стягнень за спричинення собі тілесних ушкоджень, які на даний час погашені, а інших стягнень у нього не було.

Апелянт зазначає, що він відбув 3/4 призначеного покарання, а тому звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд не врахував, що у Конотопського ВЦ№130 він працював нічним днювальним 4 місяці без оплати праці, на даний час не працює, хоча з цього приводу звертався, але ж, оскільки він відноситься до засуджених, у яких обмежені права, роботи для нього немає, хоча працювати він бажає

Крім того, засуджений вказує на те, що за позовами він має сплатити шкоду, однак, у зв`язку з тим, що відбуває покарання, такої можливості не має. Вину він визнає, щиро кається, з впевненістю каже, що буде законослухняним, приносити працею користь, досягати своєю належною поведінкою визнання та поваги. Що за весь час відбування покарання у конфлікти з адміністрацією та іншими засудженими він не вступав і підставою для його звернення з клопотання про умовно-дострокове звільнення є не тільки те, що він відбув 3/4 призначеного покарання, а й те, що він зрозумів, що більшу користь суспільству він принесе, перебуваючи на волі, своїми діями та трудом бажає довести своє виправлення.

Апелянт посилається на те, що у нього є батьки, які хворіють, потребують допомоги та підтримки, крім того у нього є сім`я, яку він може втратити через тривалу відсутність і за яку він весь час переживає, оскільки не має можливості допомогти.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення у межах поданої засудженим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вищезазначені вимоги Закону дотримані у повному обсязі.

Так, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 засуджений вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2011 року за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Сосницького районного суду Чернігівської області від 05 травня 2016 року ОСОБА_7 згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 17 квітня 2010 року по 13 квітня 2011 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року, відповідно до ст. 82 КК України, засудженому було замінено не відбуту частину покарання на 4 роки 6 місяців 11 днів обмеження волі.

На час прийняття оскаржуваного судового рішення, а саме на 10 червня 2020 року, ОСОБА_7 відбув 11 років 3 місяці 17 днів покарання, не відбута частина покарання становить 3 роки 8 місяців 13 днів, тобто, засуджений фактично відбув 3/4 строку призначеного покарання, що є однією з підстав для розгляду питання про можливість застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

З матеріалів провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній, з 30 червня 2011 року по 06 грудня 2019 року, відбував призначене вироком суду покарання у Менській ВК - 91, на даний час відбуває покарання у Державній установі «Конотопський ВЦ №130».

З довідки про стягнення та заохочення вбачається, що за період відбування покарання з 2011-2019 рік засуджений ОСОБА_7 був 9 раз був підданий стягненням за порушення розпорядку дня, зберігання заборонених предметів, нанесення собі членоушкодження, мав 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці має два заохочення, інформація про наявність стягнень чи заохочень у період з 2019 року по теперішній час у матеріалах провадження відсутня.

Крім того, судом першої інстанції були враховані і дані, зазначені у характеристиках на засудженого ОСОБА_7 про те, що останній під час відбування покарання на профілактичному обліку в установі не перебував, характеризується посередньо, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з адміністрацією установи, має охайний зовнішній вигляд, приділяє увагу майну установи та предметам, якими користується при дорученій йому роботі, дотримується вимог пожежної безпеки, також безпеки праці.

При цьому, судом було враховано і висновок, зазначений у характеристиці від 01 червня 2020 року, що з ОСОБА_7 проводилися бесіди щодо подальшої поведінки у разі звільнення і стійких намірів щодо правослухняної поведінки після звільнення засуджений не виказав, його поведінка свідчить про те, що позитивних змін не відбулося і останній потребує подальшого вивчення та контролю з боку адміністрації установи, у зв`язку з нетривалим часом перебування в установі.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали його особової справи не містять достатніх даних для прийняття рішення саме про задоволення клопотання засудженого.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що для застосування вимог ст. 81 КК України недостатньо лише відбуття 3/4 частини призначеного покарання, а необхідні умови того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених вироком на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Під сумлінним ставлення до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи та ін.

При цьому, доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що судом не було враховано, що він працював нічним днювальним 4 місяці без оплати праці, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, враховуючи, що вказані обставини свідчать лише про певну періодичність його участі у суспільно-корисній праці, при тому що Законом, який передбачає застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення передбачена постійна, а не періодична, свідома участь у суспільно корисній праці за весь час відбування покарання.

Що стосується посилань апелянта на те, що за позовами він має сплатити шкоду, однак, у зв`язку з тим, що відбуває покарання, такої можливості не має, то колегія суддів вважає їх надуманими і такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-достроково звільнення. При цьому колегія судді зауважує на тому, що матеріали справи взагалі не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 , який засуджений до позбавлення волі на тривалий строк, знаючи що внаслідок його протиправних дій, потерпілим була заподіяна шкода, яку потрібно відшкодовувати, протягом усього відбутого строку покарання, тобто, з 2011 року і по теперішній час, вживав заходів для працевлаштування з нарахуванням заробітної плати або ж намагався проявляв зацікавленість у тому, щоб така шкода була ним хоча б частково відшкодована.

Доводи апелянта про наявність у нього батьків, які хворіють та потребують допомоги та сім`ї, яку він може втратити через тривалу відсутність і за яку він весь час переживає, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки наявність чи відсутність таких даних про особу засудженого, жодним чином не впливають на рішення при розгляді питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції та для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього вимог ст. 81 КК України.

Крім того, при винесенні даної ухвали, колегією суддів також приймаються до уваги і дані, які характеризують ступінь тяжкості вчиненого засудженим ОСОБА_7 злочину, за який останній і відбуває призначене судом покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4