Номер провадження: 11-кп/813/1067/21
Номер справи місцевого суду: 522/5332/20 1-кп/522/1338/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузія, грузина за національністю, з середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави строком до 08.04.2021,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 08.02.2021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 08.04.2021 року.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, скоєного групою осіб за попередньою змовою, не має стійких соціальних зв`язків, не має постійного джерела доходів, тому, перебуваючи на волі Сулухія Кіазо зможе уникнути явки до суду, а також продовжити злочинну діяльність.
Суд дійшов висновку, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і що існує необхідність продовження строку дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Можливість призначення обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, покарання у вигляді позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому проваджені, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не можливе, оскільки ще існують зазначені ризики.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення, у відношенні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суд вважав за необхідне не визначати розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі, поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- судом не враховано, що прокурором не доведено наявних ризиків, а також не подано письмового клопотання про продовження тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ;
- судом не враховано, що ОСОБА_7 тримається під вартою більше року та досі не розпочалося судове слідство, при цьому у кримінальній справі наявний лише один епізод квартирної кражі на необґрунтовану та недоведену суму;
- судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, при цьому здав свій паспорт до відповідних органів державної влади, тому його втеча або переховування не можливі;
- враховуючи, що ОСОБА_7 не працевлаштований, не має законних джерел існування, розмір застави, визначений судом є непомірним для обвинуваченого.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 та визначити Сулухія Кіазо заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_8 , будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000224 від 03.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відтак, всупереч доводів апеляційної скарги щодо відсутності письмового клопотання прокурора, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Водночас, згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
В свою чергу, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованого Сулухія Кіазо тяжкого злочину, який вчинений ним з прямим умислом, з посяганням на власність осіб, вчинений за попередньою змовою групою осіб, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень статей 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
В тому числі, апеляційний суд враховує, що на теперішній час у кримінальному провадженні ще не допитані свідки, що може вказувати на існування ризику впливу на таких осіб.
Відсутність у Сулухія Кіазо міцних соціальних зв`язків також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, а доводи захисника в апеляційній скарзі, що ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, здав свій паспорт до відповідних органів державної влади, тому не зможе переховуватись від органів слідства та суду є безпідставними, оскільки, на думку апеляційного суду, не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може призвести до можливості впливу збоку Сулухія Кіазо на інших обвинувачених, а також скоєння іншого кримінальне правопорушення.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
В свою чергу, будь-яких даних, які б вказували міцність таких зв`язків, або взагалі на їх наявність, що б могли переконати апеляційний суд у можливості застосування відносно Сулухія Кіазо іншого більш м`якого запобіжного заходу, захисником до суду не надано. Додані до апеляційної скарги копія заяви ОСОБА_9 про надання згоди обвинуваченому Сулухія Кіазо на проживання в належному йому на праві власності домоволодінні, копія свідоцтва про реєстрацію права власності, а також копія посвідки на постійне проживання ОСОБА_9 апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не завірені належним чином та не підтверджують міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.
Враховуючи, що Сулухія Кіазо ніде не працює, не має постійного джерела доходів, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, впливати на свідків, які не допитані, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, слід дійти висновку, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
Тобто, на момент розгляду апеляційної скарги обвинуваченого даних, які б обґрунтовано вказували на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та на наявність обставин, що могли вплинути на можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, матеріали кримінального провадження не містять та до апеляційної скарги не долучено.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого Сулухія Кіазо як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого Сулухія Кіазо обвинувачення, а також існування ризиків, того, що обвинувачений, який міцних соціальних зв`язків не має, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому може загрожувати в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого злочину, може вчинити спроби переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Крім того, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення, у відношенні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визначеного розміру застави у цьому кримінальному провадженні, а доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_7 не працевлаштований, не має законних джерел існування, тому розмір застави, визначений судом є непомірним для обвинуваченого, є лише підтвердженням обґрунтованості ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення збоку обвинуваченого.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого Сулухія Кіазо під вартою.
Застосування до Сулухія Кіазо більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Таким чином апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого Сулухія Кіазо - ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно нього залишенню без змін.
Одночасно апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги захисника щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою; тому вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням Сулухія Кіазо свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, судовий розгляд розпочатий, на теперішній час судом досліджуються письмові докази за одним епізодом кримінального правопорушення та остаточне рішення не прийнято.
Колегія суддів вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 28, 177, 178, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого Сулухія Кіазо - ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000224 від 03.02.2020 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави строком до 08.04.2021 залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4