УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.02.2017, у кримінальному провадженні №0000795, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2017, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених 218-1, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366, ч.3 ст.209, ч.4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва 10.06.2021 (вх. №55501) надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.02.2017, у кримінальному провадженні №0000795, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2017, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366, ч.3 ст.209, ч.4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.02.2017 в рамках кримінального провадження №0000795 накладено арешт на нерухоме майно, зокрема земельну ділянку площею 0,1914 га, кадастровий номер :01:111:0007 цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №24, що належить ОСОБА_4 .

На думку заявника, арешт накладений необґрунтовано, вказане майно набуте в законному порядку, заявник не має жодного статусу у кримінальному провадженні.

Крім того заявник зазначив, що в результаті закінчення розслідування даного кримінального провадження та його розгляду судом, правовий статус арештований земельної ділянки не може змінитись в будь-якому разі, чим би не закінчився розгляд кримінального провадження судом, оскільки вона не підлягає ні спеціальній конфіскації, ні будь-якому іншому вилученню у добросовісного власника, який придбав її за рік до накладення арешту і маючи на меті використання її для власних потреб не здійснював дії щодо її відчуження протягом цього року.

У судовому засіданні захисник заявника підтримав доводи клопотання, просив його задовольнити. Крім того, зазначив, що на разі відпала потреба у подальшому арешті земельної ділянки, оскільки відмовсті про кримінальне провадження, у межах якого накладено арешт, внесено до ЄДРСР ще 02.07.2015, що позбавляє заявника мирно володіти своїм майном.

Слідчий у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши про те, що на сьогодні досудове розслідування триває та такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, не відпав.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від від 20.02.2017 (справа №761/5708/17) в рамках кримінального провадження №0000795 накладено арешт на нерухоме майно, зокрема земельну ділянку площею 0,1914 га, кадастровий номер :01:111:0007 цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №24, що належить ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

У той же час, оцінюючи наведені заявником доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування рішення слідчого судді про накладення арешту.

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000795, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2017, наразі триває.

При цьому доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року, що дає слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається заявник в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року оскаржувалася в апеляційному порядку та за результом розгляду апеляційна скарга залишена без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відтак, відсутні правові підстави стверджувати про необгрунтованість накладення арешту.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання у межах справи №761/5708/17, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.02.2017, у кримінальному провадженні №0000795, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2017, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.218-1, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366, ч.3 ст.209, ч.4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1