КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/5460/20 Провадження № 11-кп/824/823/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0001712 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, громадянки України, без місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_14

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2020 року затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_15 та підозрюваною ОСОБА_8 . Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та їй призначене покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 грн. Також вироком вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так апелянт, посилаючись на положення ч. 2 ст. 4 КК України, звертає увагу колегії суддів на те, що інкриміновані ОСОБА_8 злочини були вчинені нею в період з 20 березня 2020 року по 27 квітня 2020 року.
Прокурор вказує, що на час вчинення злочинів діяла попередня редакція ст. 190 КК України, згідно якої покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України становило: штраф до п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.
Таким чином, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, затверджуючи угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_15 та обвинуваченою ОСОБА_8 та призначаючи покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., вийшов за межі максимальної санкції покарання у виді штрафу за вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, чим застосував закон, який не підлягає застосуванню та не призначив покарання у виді штрафу в розмірі до п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, чим не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Прокурор підсумовує, що суд першої інстанції мав би перевірити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_15 та обвинуваченою ОСОБА_8 на відповідність вимогам Кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, проте цього не зробив, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що полягає у безпідставному та незаконному прийнятті рішення про затвердження угоди.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 20 березня 2020 року по 27 квітня 2020 року, ОСОБА_8 познайомилася із потерпілою ОСОБА_15 , представившись їй як особа, що може «знімати порчу» шляхом ворожіння та проведення певних обрядів. Після цього, користуючись довірливими рисами характеру, достовірно розуміючи, що потерпіла є особою похилого віку, ОСОБА_8 розповіла останній про наведену на неї «порчу» і діючи умисно, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_15 , шляхом обману умовила потерпілу на проведення ритуалів зняття «порчі». Реалізовуючи свій злочинний умисел, який спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_8 , шляхом обману, під приводом проведення низки ритуалів «зняття порчі», заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_15 , чим завдала їй майнової шкоди на загальну суму 15 097 грн., якими ОСОБА_8 розпорядилась на власний розсуд.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачено ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_14 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Оскаржуючи вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2020 року, прокурор зазначає, що суд, затверджуючи угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_15 та обвинуваченою ОСОБА_8 , належним чином не перевірив таку угоду на відповідність всім вимогам Кримінального процесуального закону.

З такими доводами прокурора погоджується колегія суддів.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє, зокрема, угоду про примирення на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
При цьому, положеннями п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України передбачено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, приймаючи рішення про затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченою та ухвалюючи вирок на підставі цієї угоди, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги ч. 1 ст. 5 КПК України про те, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Так, станом на дату вчинення ОСОБА_8 першого епізоду інкримінованого їй кримінального правопорушення, а саме 20 березня 2020 року санкція ч. 1 ст. 190 КК України передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
В той же час суд ухвалюючи вирок, призначає ОСОБА_8 покарання, яке було погоджене сторонами у угоді про примирення від 28 травня 2020 року, у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції не мав правових підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_15 та обвинуваченою ОСОБА_8 , оскільки така угода прямо суперечила вимогам цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2020 року затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_15 та підозрюваною ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначення нового розгляду в суді першої інстанції у загальному порядку.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2020 року, яким затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_15 та підозрюваною ОСОБА_8 та ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4