Справа № 161/2397/21 Провадження №11-сс/802/75/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника володільця майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000125 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року, про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого в СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, вилученого 03.02.2021 в ході проведення обшуку в приміщенні тимчасової споруди (ангару) та прилеглої території, в с.Черемошне Маневицького району Волинської області, розташованого за системою координат 51°19?19.6 N 25°01?30.5??E між земельними ділянками з кадастровими номерами :03:001:0127 та :03:001:0030, що належить ОСОБА_9 , а саме: 103 колод дерев породи «сосна», довжиною 3,8 м кожна; 35 колод дерев породи «сосна», довжиною 5 м кожна; 26 колод дерев породи «сосна», довжиною 4 м кожна, з забороною відчуження, розпорядження та користування.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає ухвалу слідчого судді незаконною з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на майно вилучене 03.02.2021 в ході проведення обшуку в приміщенні тимчасової споруди (ангару) та прилеглої території, в с.Черемошне Маневицького району Волинської області, розташованого за системою координат 51°19?19.6 N 25°01?30.5??E між земельними ділянками з кадастровими номерами :03:001:0127 та :03:001:0030, що належить ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника володільця майна, який заперечив проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Так доводячи підставність поданого клопотання слідчий вказував про те, що вилучене майно є предметом розслідування вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Повернення такого майна унеможливить виконання завдання кримінального провадження в частині забезпечення повного та неупередженого розслідування.
Разом з тим матеріали клопотання не містять доказів, які б давали підстави вважати, що лісодеревина відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання майна речовими доказами постановою слідчого.
Крім того, як вірно зазначив слідчий суддя місцевого суду, як на підставу накладення арешту на майно, слідчий посилався на те, що воно є доказом злочину, однак при цьому, таке твердження належним чином не обґрунтовано та не вмотивовано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000125 від 30.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України..
Згідно з витягом з ЄРДР від 30 жовтня 2020 року, до реєстру були внесені відомості за фактом незаконної порубки дерев, їх перевезення, зберігання, та можливого збуту незаконно зрубаних дерев, за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло істотну шкоду на території Волинської області.
Разом з тим в матеріалах клопотання відсутні відомості про те, що лісодеревина, на яку слідчий просить накласти арешт, незаконно зрубана, або здійснена її розтрата, або вона набута іншим незаконним шляхом.
Так в матеріалах провадження наявні копії договору купівлі-продажу №02/01-20-8 від 02.01.2020 згідно якого ДП «Волинський військовий лісгосп» реалізовувало ФОП « ОСОБА_9 » лісоматеріали круглі, породи сосна. Вказане стверджується і товарно-транспортними накладними, доданими до матеріалів заперечення про накладення арешту.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що слідчий суддя вірно встановив що слідчим не надано належних, допустимих та достатніх доказів вважати, що лісодеревина, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а саме, що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.2 ст. 246 КК України, або, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.
Крім того в ході дослідження матеріалів провадження встановлено, що санкція статті, щодо якої внесено відомості в ЄРДР не передбачає конфіскації майна, як додаткового покарання, а також те, що підозру нікому не пред`явлено.
А тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на лісодеревину, вказану в клопотанні старшого слідчого в СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 , з підстав, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року у, про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого в СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: