Дата документу 03.03.2021 Справа № 334/788/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/225/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/788/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року задоволено клопотання слідчого ВР ЗСТ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та у кримінальному провадженні № 0000102 від 04 лютого 2021 року накладений арешт на автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та на картку пам`яті «ТАWAN» 16 Гб з відеореєстратора автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якій мається відеозапис обставин пригоди.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати арешт автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та картку пам`яті «ТАWAN» 16 Гб з відеореєстратора автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якій мається відеозапис, накладений на підставі ухвали слідчого судді від 08 лютого 2021 року, посилаючись на те, що матеріали клопотання та ухвала слідчого судді не містять достатніх доказів обґрунтування правових підстав арешту майна, а також, що зазначене майно містить сліди злочину та може бути використане як доказ, а саме:

- у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не зазначено, які саме сліди дорожньо-транспортної пригоди зберігає на собі вилучений автомобіль і докази на підтвердження того, що цей автомобіль відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України;

- відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 лютого 2021 року, автомобіль в передній лівій частині має потертості, які є слідами пилу та бруду, при цьому, жодних інших пошкоджень автомобіль не має;

- доводи органу досудового розслідування про те, що автомобіль має сліди дорожньо-транспортної пригоди не відповідають дійсності, оскільки вилучений автомобіль має сліди пилу та бруду, які зникають під дією атмосферного повітря та осадків;

-слідчий в порушення вимог ст. 168 КПК України, під час проведення огляду не здійснив копіювання відео з відеореєстратора, до якого надала доступ ОСОБА_6 , а вилучив карту пам`яті «TAWAN» 16 Гб, на яку в подальшому був накладений арешт;

-розгляд клопотання відбувався без виклику власника майна, чим останній був позбавлений можливості надати пояснення з приводу подій, які мали місце 04 лютого 2021 року.

Крім того, просить врахувати, що згідно з поясненнями ОСОБА_6 , вона під час виконання маневру лівого повороту з АДРЕСА_1 , на регульованому перехресті пропустила всіх пішоходів та почала рух, як тільки передня частина автомобіля виїхала за межі розмітки пішохідного переходу, у сліпій зоні, а саме за стійкою автомобіля з`явився пішохід, і вона одразу запинилася, не здійснюючи наїзд на пішохода.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.

Так, при постановленні ухвали слідчим суддею, відповідно до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту майна може призвести до його відчуження.

У свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Отже, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя безпідставно наклав арешт на автомобіль «Mitsubishi Outlander» та картку пам`яті «ТАWAN» 16 Гб з відеореєстратора цього автомобіля, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Накладаючи арешт на належні ОСОБА_6 автомобіль «Mitsubishi Outlander» та картку пам`яті «ТАWAN» 16 Гб з відеореєстратора цього автомобіля, слідчий суддя виходив з того, що вони вилучені за результатами огляду місця пригоди, проведеного слідчим. Вилучені предмети містять відомості, які можуть бути використані слідчим, прокурором як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, а тому слід вжити заходів забезпечення їх збереження. Зокрема, на автомобілі можуть міститись сліди дорожньо-транспортної пригоди, а на відеореєстраторі відеозапис обставин пригоди. Така позиція слідчого судді узгоджується з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, зокрема про те, що на транспортному засобі є потертості в передній лівій частині автомобіля /а.с. 9/.

Отже, ухвала слідчого судді про арешт вказаного вище майна з метою забезпечення збереження речових доказів постановлена відповідно до вимог ст. ст. 98, 170 КПК України.

Доводи апелянта про те, що в ухвалі слідчого судді не зазначено, які саме сліди дорожньо-транспортної пригоди зберігає на собі вилучений автомобіль і докази на підтвердження того, що цей автомобіль відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України та про те, що відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 лютого 2021 року, автомобіль в передній лівій частині має потертості, які є слідами пилу та бруду, які зникають під дією атмосферного повітря та осадків, при цьому, жодних інших пошкоджень автомобіль не має, а тому не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, оскільки не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (слідчим суддею встановлена лише ймовірність наявності таких відомостей на них), колегія суддів відхиляє, оскільки арешту підлягає майно, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Тому обґрунтована ймовірність доказового значення у кримінальному провадженні того чи іншого предмету, речі дає слідчому судді достатні підстави арештувати їх з метою збереження як речового доказу.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що накладення арешту з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного вище майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено, а тому доводи адвоката, зокрема про те, що слідчий під час проведення огляду не здійснив копіювання відео з відеореєстратора, а вилучив карту пам`яті, колегія суддів вважає безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи адвоката й про те, що згідно з поясненнями ОСОБА_6 , вона під час виконання маневру лівого повороту з АДРЕСА_1 , на регульованому перехресті не здійснювала наїзд на пішохода, оскільки слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Безпідставними є й доводи апелянта про те, що розгляд клопотання відбувався без виклику власника майна ОСОБА_6 , чим остання була позбавлена можливості надати пояснення з приводу подій, які мали місце 04 лютого 2021 року, оскільки ці доводи не відносяться до істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року, якою у кримінальному провадженні № 0000102 від 04 лютого 2021 року задоволено клопотання слідчого ВР ЗСТ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт майна, зазначеного в ухвалі слідчого судді, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: