ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2050/21 Справа № 212/8389/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0001896 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
Встановила:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою. В задоволенні клопотань сторони захисту щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу, - відмовлено.
Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , кожному окремо, на строк 60 днів - до 13 серпня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував дані про особу обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, відсутність постійного джерела доходу, міцних сімейних та соціальних зв`язків, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, відсутність роботи, постійного джерела доходу, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 , суд врахував дані про особу обвинуваченої, наявність постійного місця проживання, неповнолітньої дитини, а також відсутність постійного джерела доходу, та те, що обвинувачена ОСОБА_7 в період іспитового строку за попереднім вироком обґрунтовано підозрюється у збуті наркотичних засобів, при цьому тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання її винною свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував дані про його особу, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, відсутність постійного офіційного джерела доходу, міцних сімейних та соціальних зв`язків, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Крім того, суд врахував, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених, у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, не допитані самі обвинувачені та всі свідки, не досліджені письмові, речові та електронні докази.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт.
На його думку, сторона обвинувачення вказує на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не маючи обґрунтованих доказів цих ризиків.
Зазначає, що має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 ,2008 р.н., має постійне місце проживання, а також місце реєстрації.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт.
Вважає, що сторона обвинувачення вказує на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не маючи обґрунтованих доказів цих ризиків.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вищевказану ухвалу та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.
Вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений акцентує увагу на тому, що він інвалід III групи, в нього наявний ряд захворювань, через які він потребує лікування, яке йому не зможуть надати в умовах тримання під вартою, а також те що він має постійне місце проживання.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник, підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої, просили її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу та обрати їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001896 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 15.06.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали, дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.
Суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував дані про особу обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, відсутність постійного джерела доходу, міцних сімейних та соціальних зв`язків, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, відсутність роботи, постійного джерела доходу, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої, наявність постійного місця проживання, неповнолітньої дитини, а також відсутність постійного джерела доходу, та те, що обвинувачена ОСОБА_7 в період іспитового строку за попереднім вироком обґрунтовано підозрюється у збуті наркотичних засобів, при цьому тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання її винною свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував дані про його особу, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, відсутність постійного офіційного джерела доходу, міцних сімейних та соціальних зв`язків, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою та про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, оскільки на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, не допитані самі обвинувачені та всі свідки, не досліджені письмові, речові та електронні докази.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
В ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою та обвинуваченими в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Отже, доводи апеляційних скарг обвинувачених щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.
Всі інші викладені обвинуваченими апеляційні доводи були предметом дослідження суду при продовженні їм строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг судом не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених, - залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4