Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Київський слідчий ізолятор матеріали кримінального провадження № 0001495 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Бориспільським міськрайонним суду Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0001495 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України.

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 23 квітня 2016 року близько 3 години він, ОСОБА_8 та дві невстановлені досудовим розслідуванням особи, за попередньою змовою між собою, діючи з корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, умисно позбавили життя ОСОБА_9 , за таких обставин.

Після того, як ОСОБА_9 припаркував належний ОСОБА_10 автомобіль Geely Emgrand д/н НОМЕР_1 біля будинку АДРЕСА_2 , знаходячись у салоні вказаного автомобіля, реалізовуючи спільний умисел, невстановлена особа застосувала до потерпілого фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я, яке полягало у здавлюванні шиї руками, а інша невстановлена особа та ОСОБА_7 утримували потерпілого, щоб подолати його опір, однак ОСОБА_9 вирвався та вибіг з автомобіля. Продовжуючи спільні дії, ОСОБА_8 , який спостерігав за навколишньою обстановкою, невстановлена особа та ОСОБА_7 наздогнали ОСОБА_9 , якому невстановлена особа завдала близько 19 ударів предметом, схожим на ніж, в шию, грудну клітку та живіт, у той час як ОСОБА_7 утримував потерпілого, після чого інша невстановлена особа завдала потерпілому близько 20 ударів предметом, схожим на ніж, у шию, грудну клітку та живіт. Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер в Київській обласній клінічній лікарні.

Після цього ОСОБА_8 сів на сидіння водія автомобіля Geely Emgrand д/н НОМЕР_1 , за допомогою наявного в замку запалювання ключа запустив двигун, ОСОБА_7 та двоє невстановлених осіб також сіли в автомобіль, після чого ОСОБА_8 рушив з місця. Тим самим всі вони незаконно заволоділи вказаним транспортним засобом вартістю 177 100 гривень, яким в подальшому розпорядились на власний розсуд.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 22.12.2020 ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 24 години 19.02.2021.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що ризики, що він буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, які суд безпідставно врахував, прокурором не доведені. На переконання обвинуваченого, відсутні дані і про те, що подальше його тримання під вартою вимагають інтереси суспільства і що альтернативні запобіжні заходи не забезпечать його належної процесуальної поведінки. Крім того, вважає, що твердження в обвинувальному акті про вчинення ним кримінальних правопорушень не відповідають презумпції невинуватості, і наявні в справі дані, зокрема, показання потерпілої та свідків дають підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги і просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, і більш м`який запобіжний захід не зможе їм запобігти. При цьому зазначив, що суспільний інтерес, який полягає у забезпеченні правопорядку та відправленні кримінального судочинства, має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу, який не виходить за межі розумного строку.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції вірно врахував, що ОСОБА_7 обізнаний про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, адже він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі відповідно на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі та від 7 до 12 років. Обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, не має дітей, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не розпочато, тобто докази не досліджувалися.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_7 з високим ступенем ймовірності може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитувалися, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Що стосується тверджень, що інкриміновані йому дії згідно з обвинувальним актом не відповідають принципу презумпції невинуватості, то вони є безпідставними, оскільки, складаючи та затверджуючи обвинувальний акт і підтримуючи державне обвинувачення в суді, прокурор та слідчий діють в межах наданих їм законом повноважень, і це не свідчить про недотримання цієї загальної засади кримінального провадження.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3