КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/899/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

16 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000223 апеляційною скаргою зі змінами першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент скоєння кримінального правопорушення не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 2 (два) роки та відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на нього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи знайомим з ОСОБА_10 та здійснюючи з жовтня 2019 року разом з останнім роботи по складанню меблів на замовлення, мав безперешкодний доступ до орендованого ОСОБА_10 складського приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 .
Не маючи постійного місця роботи, та перебуваючи в скрутному матеріальному становищі, а також будучи поінформованим про наявність в орендованому ОСОБА_10 складському приміщенні електроінструментів, які використовувались під час складання меблів, ОСОБА_7 вирішив таємно викрасти дане чуже майно для продажу його до ломбарду, з метою отримання грошових коштів для власних потреб.
З цією метою, ОСОБА_7 , у невстановлений дізнанням час доби, в період з 02.05.2020 по 15.05.2020, користуючись наявними у нього ключами, безперешкодно відвідував складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме:
-електролобзик «Макіта-4329 450 WT», вартістю 600 грн.;
-шуруповерт «Bosh PSR12», вартість 400 грн.;
-перфоратор «Bosh GBH2-26DRE», вартістю 1000 грн.;
-пилку торцеву «JET», вартістю 1500 грн.;
-фрезер «DWT», вартістю 800 грн.,
а всього майна на загальну суму 4300 грн., після чого з місця вчинення кримінального проступку зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 майнову шкоду.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12.10.2020 стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що відповідно до резолютивної частини оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України призначено покарання у виді обмеження волі, однак, на момент вчинення злочину з 02.05.2020 по 15.05.2020, тобто до вступу в силу нової редакції статті зі змінами, діє попередня редакція закону, відповідно до якої санкція ч. 1 ст. 185 КК України не передбачала можливості призначати винній особі покарання у виді обмеження волі, однак, судом першої інстанції вимоги закону України про кримінальну відповідальність проігноровано та всупереч положенням ст. 4, 5 КК України помилково призначено винному покарання у виді обмеження волі.

Крім цього, апелянт зазначає, що всупереч встановленим під час судового розгляду відомостям про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, останній, використовуючи наявні у нього ключі з протиправною метою особистого збагачення, проникав до сховища та викрадав чуже майно для власної наживи, а відтак, на переконання прокурора, серед матеріалів кримінального провадження відсутні дані, які дозволяють вважати можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Обґрунтованих доказами підстав для застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України не вбачається, у зв`язку з чим, на думку апелянта, саме тому суд першої інстанції не зміг послатися на них у вироку.

На переконання прокурора, серед альтернативних видів кримінального покарання, які зазначені у санкції частини 1 ст. 185 КК України, саме арешт на строк 6 місяців враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та взмозі забезпечити досягнення цілей, передбачених ст. 65 КК України.
До початку апеляційного розгляду відповідно до вимог ч. 3 ст. 403 КПК України, прокурором подано зміни до апеляційної скарги, в яких апелянт просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст.185 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В змінах до апеляційної скарги, апелянт, не відмовляючись від доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, вказує на те, що вирок Святошинського районного суду від 12.10.2020 року стосовно ОСОБА_7 не підписано головуючим суддею, що, на переконання прокурора, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 415 КПК України, є підставою для скасування такого вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу зі змінами та просив їх задовольнити, думку обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення змін до апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимог, передбачених ч. 1 ст. 409 КПК України, однією з підстав для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, як це передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 375 КПК України у разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.
Згідно ч.1 ст.376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий судовий розгляд у суді першої інстанції , якщо судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Виходячи з даних норм чинного кримінального процесуального закону колегія суддів вважає, що судовий розгляд кримінального провадження закінчується ухваленням судового рішення, яке повинно бути підписане суддею чи судом, який проводив судовий розгляд.
Як обґрунтовано зазначається в змінах до апеляційної скарги прокурора та встановлено під час апеляційного розгляду, в матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дійсно міститься друкований текст вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року (т. 1, а.п. 64-65), який не підписаний головуючим - суддею ОСОБА_1 .
За таких обставин, встановивши факт істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду, оскільки необхідність прийняття такого рішення прямо передбачена ч. 1 ст. 415 КПК України.

При цьому, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, як це передбачено ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, підлягають перевірці судом першої інстанції під час нового розгляду.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 415, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 зі змінами задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст.185 КК України скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4