Провадження № 1-кс/761/7572/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016, у кримінальному провадженні №0010941, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2016, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016, у кримінальному провадженні №0010941, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2016, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві об`єднано матеріали кримінального провадження №0010941, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2016 з матеріалами кримінального провадження №0000368, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2014, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 170, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 194 КК України, досудове розслідування триває. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані потерпілими у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0010941 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна -00).
На думку заявника, на даний час відсутні підстави для арешту вищезазначеного майна, оскільки на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.06.2018 у справі №761/32301/16-ц квартиру було повернуто у власність законного володільця майна. Крім того, зазначений арешт перешкоджає отриманню свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її спадкоємцем є чоловік - ОСОБА_7 .

В судовому засіданні заявник підтримала доводи клопотання та просила його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти скасування арешту майна та повідомив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, об`єкти нерухомості є речовими доказами, не відомо хто є власником квартири, оскільки квартира не перереєстрована, а тому на його думку підстав для скасування арешту не має.

Заслухавши доводи адвоката та прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та скасування арешту майна з огляду на наступне.

Приписами ст. ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що водо є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0010941 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна -00).
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

За правилами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що ст. 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Вroniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ЕСНК. 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296- А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Із мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 року, якою накладено арешт на зазначене майно, вбачається, що при арешті майна слідчий судця виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що вказана квартира є предметом, що є об`єктом кримінально-протиправних дій, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, який відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Слідчий суддя звертає увагу на ті обставини, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 2016 року, питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого судді від 27.09.2016.

Відтак, з моменту накладення арешту на нерухоме майно пройшов досить значний проміжок часу, а тому прокурор зобов`язаний довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна та актуальність цього питання.

Водночас, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання представника власника майна та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчому судді не надано, у зв`язку з чим, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

При цьому, слідчий суддя враховує, що зазначене майно фактично перебуває у розпорядженні ОСОБА_5 , що підтверджується наявними у матеріалах клопотання доказами.

Таким чином, слідчий суддя вважаєза необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016 (справа

№ 761/33784/16-к), у кримінальному провадженні №0010941.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 98, 170, 173, 174, 309, 532 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016, у кримінальному провадженні №0010941, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2016, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.
Скасувати арешт майна у кримінальному провадженні №0010941, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2016, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2016, а саме, на: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна -00).
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1