У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою Бориспільська виправна колонія (№ 119) апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Калужського районного суду Калужської області Російської Федерації від 07 грудня 2016 року, приведеним у відповідність з законодавством України ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 68, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
представника колонії ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та його звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покарання за вироком Калужського районного суду Калужської області Російської Федерації від 07.12.2016, приведеним у відповідність з законодавством України ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25.10.2018 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 68, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України, що становить 1 рік 11 місяців позбавлення волі.
Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_6 фактично відбув три чверті строку покарання призначеного судом за вчинені ним злочини, на даний час засуджений має 4 заохочення та жодного стягнення, а тому засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор стверджує, що, дослідивши клопотання засудженого та особову справу в їх сукупності, враховуючи тяжкість злочину, вчиненого ОСОБА_6 , який засуджений за тяжкий злочин, вважає, що належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що він своєю поведінкою і ставленням до праці став на шлях виправлення матеріали справи не містять, а висновок суду про можливість застосування ст. 81 КК України до засудженого є помилковим і не відповідає фактичним обставинам справи та призвів до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Так, прокурор зазначає, що за наявними в особовій справі матеріалами, засуджений ОСОБА_6 за час перебування в Державній установі Бориспільська виправна колонія (№ 119) отримав всього чотири заохочення - 16.07.2020, 15.10.2020, 21.01.2021, 15.04.2021, в той же час, мав 10 стягнень - 29.03.2016, 06.04.2016, 25.04.2016, 18.07.2016, 01.10.2016, 10.09.2016, 13.10.2016, 28.10.2016, 31.01.2019, 12.11.2019.
За час перебування в Державній установі Житомирська установа виконання покарань з 22.12.2019 по 12.02.2020 характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
Засуджений відбуває покарання в Державній установі Бориспільська виправна колонія (№ 119) з 12.02.2020, характеризується посередньо, працевлаштований робітником в їдальні, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, у роботі самодіяльних організацій - не приймає.
Рішеннями комісій від 26.03.2020 та 13.07.2020 засудженому відмовлено у застосування пільг, передбачених ст. 101 та ст. 82 КВК України, відповідно, оскільки останній не стає на шлях виправлення.
Згідно довідки про нарахування заробітної плати працював у Державній установі Бориспільська виправна колонія (№ 119) в І кварталі 2021 року, за що отримав 1800 грн. сукупного доходу.
Підсумовуючи, прокурора вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_6 своїм сумлінним ставленням до праці став на шлях виправлення - не ґрунтується на досліджених доказах, а отримання засудженим ОСОБА_6 стягнень протягом 2016-2019 років вказує на те, що останній має не чітку лінію поведінки та не мав бажання виправитись, а лише перед настанням пільги змінив свою поведінку на краще з метою подальшого застосування до нього ст. 81 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора засуджений вважає її такою, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора та представника установи виконання покарань (колонії), які підтримали вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, пояснення засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та особової справ, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Як указують приписи п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу має право вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, зокрема за клопотанням засудженого, як указано в ч. 1 ст. 539 КПК України.

На підставі норми ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, як наголошується в ч. 2 вказаного закону, після відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, зокрема, за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправленням засудженого - є процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Отже, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 умовно-достроково, суд першої інстанції в ухвалі вказав, що судом встановлено, що на даний час ОСОБА_6 фактично відбув три чверті строку покарання призначеного судом за вчинені ним злочини, на даний час засуджений має 4 заохочення та жодного стягнення, а тому а думку суду першої інстанції засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Такі докази, на переконання суду першої інстанції, є достатніми та допустимими для прийняття рішення за клопотанням.

На противагу цьому, хоча суд у судовому рішенні і послався на інші докази, але будь-якої оцінки їм не надав.

А саме, як видно з матеріалів особової справи ОСОБА_6 , він засуджений за вироком Калужського районного суду Калужської області Російської Федерації від 07.12.2016 за ст.ст. 30 ч. 3, 228.1 ч. 3 п.п. а, б з застосуванням ст. 64 КК РФ; ст.ст. 30 ч. 3, 228.1 ч. 5 за правилами ст. 66 ч. 3 КК РФ, ст. 69 ч. 2 КК РФ на 8 років позбавлення волі з зарахуванням на підставі ст. 72 ч. 3 КК РФ строку перебування його під вартою з 21.03.2016 по 06.12.2016 (а.о.с. 26-35, а.п. 13-31).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25.10.2018 вирок Калужського районного суду Калужської області Російської Федерації РФ від 07.12.2016 приведено у відповідність з законодавством України та ухвалено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України з застосуванням ч. 3 ст. 68, 69 КК України до шести років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, з застосуванням ч. 3 ст. 68, ст. 69 КК України у виді восьми років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді восьми років позбавлення волі без конфіскації майна, що належить засудженому.
Ухвалено строк покарання рахувати з 07.12.2016, зарахувавши у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 21.03.2016 по 06.12.2016 (а.о.с. 50-53, а.п. 32-34).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2020 задоволено клопотання ОСОБА_6 та йому в строк відбуття покарання, призначеного за вироком Калузького районного суду Калузької області Російської Федерації від 07.12.2016, приведеного у відповідність до законодавства України згідно ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 25.10.2018, період його перебування в установах попереднього ув`язнення з 21.03.2016 по 28.02.2017, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.о.с. 57).

13.02.2021 ОСОБА_6 прибув для відбування покарання в Державну установу Бориспільська виправна колонія № 119, що підтверджується листом начальника Державної установи Житомирська установа виконання покарань (№ 8) від 03.02.2020 № 8/974 (а.о.с. 191).

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_6 від 15.04.2021, останній міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 28.03.2016.
Під час знаходження в місцях позбавлення волі Російської Федерації зарекомендував себе негативно, отримав 10 стягнень за порушення встановленого порядку відбування покарання, заохочень не мав.
21.12.2019 прибув до Державної установи Житомирська установа виконання покарань (№ 8).
Характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
12.02.2020 прибув до Державної установи Бориспільська ВК (№ 119) для подальшого відбування покарання. За час відбування покарання характеризується посередньо, отримав 3 заохочення правами начальника установи, стягнень не має.
Загалом за весь період відбування покарання отримав 3 заохочення та 10 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.
Працевлаштований робітником в їдальні установи. Відношення до праці сумлінне.
Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд.
Приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за належний догляд, використовує їх за призначенням.
До виконання передбачених законом норм вимог персоналу установи ставиться сумлінно.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Роботи по благоустрою установи виконує, зауважень з цього приводу не було.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
26.03.2020 засуджений ОСОБА_6 розглядався на комісії установи, щодо можливості застосування до нього ст. 101 КВК України, а саме: переведення його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, однак засудженому було відмовлено, оскільки він не стає на шлях виправлення.
13.07.2020 засуджений ОСОБА_6 розглядався на комісії установи, щодо можливості застосування до нього ст. 82 КК України, а саме: заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, однак засудженому було відмовлено, оскільки він не стає на шлях виправлення.
На профілактичному обліку установи не перебуває.
Згідно вироку позову не має.
Вину у скоєному злочині визнав частково (а.о.с. 237, 238, а.п. 36, 37).

Як убачається з довідки стягнень та заохочень ОСОБА_6 , останній отримав всього чотири заохочення - 16.07.2020, 15.10.2020, 21.01.2021, 15.04.2021.
У той же час, мав 10 стягнень - 29.03.2016, 06.04.2016, 25.04.2016,18.07.2016, 01.10.2016, 10.09.2016, 13.10.2016, 28.10.2016, 31.01.2019, 12.11.2019 (а.о.с. 238, а.п. 38).

Згідно довідки про нарахування заробітної плати працював у Державній установі Бориспільська виправна колонія № 119 в І кварталі 2021 року, за що отримав 1.800 грн. сукупного доходу (а.о.с. 241).

Отже, дійсно отримання засудженим ОСОБА_6 стягнень протягом 2016-2019 років вказує на те, що останній має нечітку лінію поведінки та не мав бажання виправитись, а лише перед настанням пільги змінив свою поведінку на краще з метою подальшого застосування до нього ст. 81 КК України, пільга про що настала лише 13.04.2021, коли вже 22.04.2021 засуджений звернувся до суду з клопотання про застосування до нього положень ст. 81 КК України, тобто висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 сумлінним ставленням до праці за весь час відбування покарання довів, що став на шлях виправлення, - не ґрунтується на досліджених доказах.

За наведеним, у сукупності, на переконання колегії суддів, відсутні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому рішення суду першої інстанції про умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання - є передчасним, у зв?язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити на задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та його звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покарання за вироком Калужського районного суду Калужської області Російської Федерації від 07 грудня 2016 року, приведеним у відповідність з законодавством України ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 68, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України, що становить 1 рік 11 місяців позбавлення волі - скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3