ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1515/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1249/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 травня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 12 травня 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 2 стягнення та 5 заохочень, за період з жовтня 2019 року по березень 2021 року взагалі не працював, що свідчить про відсутність стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він відбув більш, ніж 2/3 призначеного йому покарання, тому має всі підстави для умовно-дострокового звільнення.

Крім того, з урахуванням ст. 118 КВК України, офіційне працевлаштування засудженого не може бути обов`язковою вимогою для доведення ним сумлінного ставлення до праці.

З приводу наявності заборгованості за витрати, пов`язані із залученням експерта, зазначає, що протягом листопада-грудня 2018 року та лютого 2019 року він заробив 1224 грн. 76 коп., але адміністрація установи чомусь не відрахувала грошові кошти на погашення заборгованості.

Зазначає, що у разі його умовно-дострокового звільнення він сплатить заборгованість у повному обсязі.

Звертає увагу, що накладені на нього стягнення є погашеними в силу ст. 134 КВК України.

До того ж, він має 5 заохочень за сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, на виробництві установи працевлаштований на дільниці «Поліетилен», виконує обов`язки різноробочого та роботу по благоустрою, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», підвищує свій загальноосвітній рівень шляхом відвідування бібліотеки та церкви при установі, приймає участь у суспільному житті відділення та роботі самодіяльних організацій.

Також він має цивільну дружину і неповнолітнього сина, який дуже потребує батьківської уваги, підтримує з рідними постійний зв`язок.

Вину у скоєному злочині під час досудового слідства та в суді визнав, активно сприяв слідству, добровільно видав речові докази, у вчиненому розкаюється.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу без доповнень, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Інгулець Дніпропетровської області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 4 січня 2018 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та засуджений до покарання у виді 5 років позбавлення волі (а.с. 14-18).

Крім того, ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 4 січня 2018 року по 5 лютого 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 19).

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії умисних тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 5 січня 2018 року (а.с. 6).

Під час тримання у Державній установі «Вільнянський слідчий ізолятор» з 5 січня 2018 року по 25 березня 2018 року порушував вимоги режиму тримання, отримав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 25 березня 2018 року, порушував вимоги режиму відбування покарання, має 1 стягнення та 5 заохочень.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 15 квітня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи працевлаштований на дільниці «Поліетилену», залучається у разі необхідності та за наявності замовлення на виготовлення відповідної продукції. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконує роботи із самообслуговування, має посередній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться добре, вбачає суспільну необхідність їх виконання. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Прагне до підвищення освітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, у 2020 році здобув професію «Стропальник». Приймає участь у роботі самодіяльної організації «Виробнича секція». На профілактичному обліку не перебуває (а.с. 6).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 16 серпня 2019 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 11 червня 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України (а.с. 6).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 15 квітня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 2 стягнення у вигляді доган, а також 5 заохочень (а.с. 7).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж півроку перебування у місцях позбавлення волі з 5 січня 2018 року по 27 вересня 2020 року, отримання у 2018, 2019 та 2021 роках лише по одному заохоченню на рік, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування та довідки про нарахування та утримання заробітної плати засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 5 січня 2018 року по березень 2021 року працював лише протягом 3 місяців листопад 2018 року, грудень 2018 року та лютий 2019 року, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 10, 11).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Всупереч доводів апеляційної скарги, факт відбуття 2/3 строку призначеного покарання не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він вину визнав, активно сприяв слідству, добровільно видав речові докази, розкаявся у вчиненому, має цивільну дружину та неповнолітнього сина, а після звільнення сплатить заборгованість за витратами, пов`язаними із залученням експерта, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є тими підставами, які дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Інші доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 травня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 317/1515/21