Номер провадження: 11-кп/813/106/21
Номер справи місцевого суду: 496/4123/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2017 у кримінальному провадженні №0001633, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2016, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дачне Біляївського р-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 07.11.2012 Біляївським районним судом Одеської області за

ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;

- 31.07.2013 Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 01.08.2016 за відбуттям терміну покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185

КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.

У відповідності з ч. 1 ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком районного суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 25 жовтня 2016 року близько 07:00 год., більш точного часу слідством не встановлено, знаходячись біля металевого кунгу, в якому він тимчасово мешкав за згодою його власниці ОСОБА_9 , що розташований на земельній ділянці на території Нерубайської сільської ради, маючи умисел на таємне заволодіння чавунною піччю для опалення приміщень, яка знаходилася неподалік кунгу, переконавшись у таємності своїх дій, діючи повторно, шляхом вільного доступу, заволодів зазначеною чавунною піччю, яка належить ОСОБА_9 . Викрадене майно ОСОБА_7 поклав у тачку та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальний збиток на суму 1000 грн.

Крім того, в кінці жовтня місяця 2016 року, в період часу з 23:00 год. до 03:00 год., більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись біля металевого кунгу, в якому він тимчасово мешкав за згодою його власниці ОСОБА_9 , що розташований на земельній ділянці на території Нерубайської сільської ради, маючи умисел на таємне заволодіння валом від тракторної дискової АГД вартістю 1000 грн., карданним валом від тракторної косилки вартістю 1000 грн. та рамкою від тракторного плуга вартістю 800 грн., які знаходилися біля кунгу, переконавшись у таємності своїх дій, діючи повторно, шляхом вільного доступу, заволодів зазначеним майном, яке належить ОСОБА_9 . З викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальний збиток на суму 2800 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Одеської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість, та вказане кримінальне провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржений вирок не містить обвинувачення в розумінні ст. ст. 91, 291 КПК України, оскільки у вироку не зазначено фактичне місце вчинення кримінального правопорушення та, в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КК України, сторонам не роз`ясненні наслідки застосування судом вимог ст. 349 КПК України.

Вказує, що судом першої інстанції при ухвалені вироку невірно надано оцінку особі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 ніде не працює, має лише середню освіту, раніше неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, відбував покарання в місцях позбавлення волі та вчинив новий злочин лише через 2 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень. Крім цього, обвинувачений не здійснив жодних активних дій щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України в мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 районний суд не дотримався, та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, тягнуть за собою безумовне скасування вироку.

Апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що суд першої інстанції сформулював неконкретне обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , яке визнане судом доведеним та за яким суд визнав його винним.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.

Із змісту оскарженого вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, вбачається, що районний суд не дотримався зазначених вимог закону.

Так районний суд прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складів інкримінованих йому кримінальних правопорушень, але не зазначив конкретного місця вчинення вказаних злочинів.

Всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції не зазначив конкретно місце вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, а саме не вказав кадастровий номер земельних ділянок, з території яких вчинено крадіжки.

З огляду на вищезазначене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які визнані судом доведеними, зокрема в зв`язку з відсутністю конкретного місця вчинення кримінальних правопорушень, без зазначення кадастрових номерів земельних ділянок, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого конкретного злочину, а тому вирок районного суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

У формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, яке зазначено в мотивувальній частині оскарженого вироку, суд першої інстанції встановив наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, а саме щодо таємного викрадення майна (крадіжці) з кунгу, розташованого на земельній ділянці на території Нерубайської сільської ради, що належить потерпілій ОСОБА_9 .

Відповідно до обвинувального акту, зазначено, що місцем вчинення кримінальних правопорушень, є земельна ділянка, розташована на території Нерубайської сільскої ради, кадастровий номер :01:001:0088, біля металевого кунгу, в якому він тимчасово мешкав за згодою його власниці.

Таким чином, висновок суду щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, а саме місця його вчинення, є неконкретним.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що прокурор у своїй апеляційній скарзі та під час виступу в апеляційному суді, погодився з неконкретністю формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , яке викладено в мотивувальній частині вироку, а тому просив скасувати оскаржений вирок та направити обвинувальний акт в суд першої інстанції на новий розгляд.

Апеляційний суд вважає, що неконкретність формулювання обвинувачення, яке сформульоване районним судома за результатами судового розгляду в оскарженому вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 КПК України також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Не вдаючись в обговорення інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі апеляційного суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. ст. 2, 7 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок районного суду скасуванню, з призначенням нового розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2017 у кримінальному провадженні №0001633, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2016, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні №0001633, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2016, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, - в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4