Провадження № 1-кс/638/106/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0004025 від 08.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, -

встановив:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , в якому просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 14.05.2020 року, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «S500L», VIN- НОМЕР_1 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_4 вказаний автомобіль.
В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадженні №0004025 від 08.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. 13.12.2019 року в ході огляду за адресою: м.Рівне, вул.Шухевича 18а слідчим вилучено ключ від автомобілю марки «Mercedes-Benz» моделі «S500L», VIN- НОМЕР_1 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на вказаний автомобіль на ім`я ОСОБА_4 . Окрім цього, 13.12.2019 року на підставі ухвали слідчого судді від 25.11.2019 року вилучено автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «S500L», VIN- НОМЕР_1 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 . Ухвалами слідчого судді від 20.01.2020 року та від 29.01.2020 року на вищевказане майно було накладено арешт шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування, які в подальшому скасовані судом апеляційної інстанції та слідчого зобов`язано передати майно на зберігання ОСОБА_4 з правом користування ним, без права розпорядження. Після чого ОСОБА_4 неодноразово звертався до слідчого з метою отримання на зберігання майно, однак майно не повернуто, натомість листом слідчий повідомив, що автомобіль зберігається на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів, ключ та свідоцтво знаходяться у слідчого. Однак виявлено, що слідчий переведений до іншого підрозділу, автомобіль на майданчику ніколи не перебував, де знаходяться ключ та свідоцтво про реєстрацію невідомо. Встановлено, що 05.03.2020 року слідчий ОСОБА_5 вказаний автомобіль передав під розписку ОСОБА_6 . Також вказує, що на цей час жодній особі в рамках кримінального провадження про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у порядку, визначеному КПК України, слідчим не повідомлялось, жодному із критеріїв, визначених ст.98 КПК України вилучене майно не відповідає. Вважає, що у даному випадку має місце порушення гарантованих прав власника ОСОБА_4 . Вважає, що арешт було накладено необгрунтовано. Крім того, вказує, що досудове розслідування не проводиться належним чином, слідчі дії у кримінальному провадженні не здійснюються та на даний час відсутні підстави у продовженні дії накладеного арешту на майно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, заявник клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому.

Слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились, слідчий надав матеріали кримінального провадження №0004025 від 08.10.2019 року.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку заявника, дослідивши надані докази, оглянувши матеріали кримінального провадження№0004025 від 08.10.2019 року, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Встановлено, що в провадженні Харківського РУП №3 ГУНП України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0004025 від 08.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 08.10.2019 року до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_7 відносно того, що маловідома особа незаконно заволоділа її транспортним засобом «Мерседес Бенз S450» д.н. НОМЕР_4 за адресою м.Харків, пров.О.Яроша 12-а. Також з витягу вбачається, що 15.10.2019 року не встановлена особа знаходячись за адресою: м.Харків, пр.Перемоги буд.71-Б незаконно заволоділа автомобілем марки «Мерседес Бенз» моделі S500 д.н. НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , чим спричинила останньому матеріальну шкоду в значному розмірі.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.01.2020 року задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0004025 від 08.10.2018 року та накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «S500L» чорного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування вказаним автомобілем.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.05.2020 року зазначену ухвалу слідчого судді скасовано в частині визначення способу арешту майна та постановлено в цій частині нову ухвалу, якою визначено спосіб арешту автомобіля «Mercedes-Benz» модель «S500L» чорного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження. Вказаний автомобіль повернуто його власнику ОСОБА_4 на відповідальне зберігання з попередженням його про кримінальну відповідальність згідно ст. 100 КПК України за ст.388 КК України.

Крім того, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.01.2020 року накладено арешт на тимчасово вилучене 13.12.2019 року майно, а саме: ключ від автомобілю «Mercedes-Benz» модель «S500L» чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , 2005 року випуску, з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на вказаний автомобіль, видане на ім`я ОСОБА_4 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.03.2020 року зазначену ухвалу слідчого судді скасовано та постановлено в цій частині нову ухвалу, якою накладено арешт на тимчасово вилучене 13.12.2019 року у ОСОБА_8 майно, власником якого є ОСОБА_4 , а саме: ключ від автомобілю «Mercedes-Benz» модель «S500L» чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , 2005 року випуску, з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на вказаний автомобіль, видане на ім`я ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження. Попереджено ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За правилами статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.
В цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Так статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Підставою та метою арешту вказаного майна є те, що воно є об`єктом кримінального правопорушення, може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, для можливості проведення судових експертиз, які важливі для з`ясування обставин кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.
Постановою слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області від 16.12.2019 року автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «S500L», VIN- НОМЕР_1 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , ключ від автомобілю марки «Mercedes-Benz» моделі «S500L», VIN- НОМЕР_1 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на вказаний автомобіль на ім`я ОСОБА_4 .

Отже, вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що само по собі є самостійною підставою для накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
У зв`язку із чим наявність у кримінальному провадженні підозрюваного в такому випадку не є обов`язковою.
З огляду на викладене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке накладено арешт, може мати доказове значення в даному кримінальному провадженні в якості речового доказу, так як воно може бути доказом вчинення злочину, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Натомість, в клопотанні представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 не доведено, що в застосуванні арешту майна, відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано.
Крім того, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.
Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 174 КПК України передбачає два випадки можливого скасування раніше накладеного арешту на майно - 1) у застосуванні арешту майна відпала потреба; 2) арешт накладено необґрунтовано.
Зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення клопотання заявника про скасування арешту майна, оскільки існують підстави для тимчасового позбавлення власника (володільця) майна права на відчуження та розпорядження вилученим органом досудового розслідування майном, тобто існує сукупність підстав вважати, що це майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.
При цьому слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відмова у задоволенні клопотання не позбавляє його права звернутись повторно, надавши додаткові документи чи обґрунтування.
Також відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень. Однією із загальних засад кримінального провадження є законність ( ст.9 КПК України), відповідно до якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно та неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, оскільки судові рішення є обов`язковим до виконання суд не вбачає підстав для задоволення вимог клопотання про зобов`язання слідчого повернути ОСОБА_4 зазначений вище автомобіль. Натомість приписами ч.1 ст.40 КПК України визначено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0004025 від 08.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 22.03.2021 року о 16:30 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1