ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 654/1455/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/819/263/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст.191 КК України
У Х В А Л А
іменем України

06 квітня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000150 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_2 ;
засуджено:
за ч.2 ст.191 КК України на 2 роки обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій у сфері будівництва на підприємствах усіх форм власності, на строк 2 роки.
Міра запобіжного заходу особисте зобов`язання.
Вирішено питання про процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він у період з 26 листопада 2016 року по 25 грудня 2016 року, обіймаючи посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольська-СТК», являючись службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно господарськими функціями, який відповідно до пунктів 8.24, 8.28, 8.29, 8.34 Статуту ТОВ «Нікопольська-СТК» вирішує всі питання роботи товариства, крім тих, які входять у виключну компетенцію зборів учасників; затверджує підписами всі документи фінансового, матеріального, майнового, розрахункового та кредитного характеру, які є основою бухгалтерських записів, в тому числі угоди, зобов`язання, звіти та баланси; укладає договори від імені Товариства, знаходячись в АДРЕСА_3 по місцю розташування Голопристанської центральної районної лікарні, діючи умисно, переслідуючи єдиний корисливий умисел, направлений на привласнення чужих коштів, діючи в інтересах ТОВ «Нікопольська-СТК», шляхом зловживання своїм службовим становищем, в порушення «Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 року № 668, уклавши 26 листопада 2016 року з Голопристанською центральною районною лікарнею договір виконання будівельних робіт № 456, предметом якого є реконструкція недобудованої будівлі харчоблоку під господарсько-медичний блок (І черга) по вул. Леніна, 7 в м. Гола Пристань, вартістю робіт на суму 888 000 гривень, надав головному лікарю Голопристанської центральної районної лікарні акти виконаних робіт № 01 та № 02 за грудень 2016 року по реконструкції недобудованої будівлі харчоблоку під господарсько-медичний блок (І черга) по вул. Леніна, 7 в м. Гола Пристань, які містили завідомо неправдиві відомості щодо обсягів виконаних робіт на суму 109 736,40 грн. із загальної суми вартості робіт 888 000 гривень, які в подальшому були передані до Управління Державного казначейства м. Гола Пристань, внаслідок чого ТОВ «Нікопольська-СТК» отримало на свій банківський рахунок бюджетні кошти в сумі 888 000 гривень, з яких 109 736,40 грн. незаконно привласнив директор ТОВ «Нікопольська-СТК» ОСОБА_8 за роботи (товари), які фактично не були виконані (поставлені), чим спричинив збитків комунальному підприємству «Голопристанська центральна районна лікарня» на суму 109 736,40 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів зазначає, що обов`язковою суб`єктивною ознакою злочину, передбаченого ст.191 КК України, є корисливий мотив, але це не вказано в обвинувальному акті та у вироку. Суд навів у вироку вибірковий перелік доказів, яким надав однобічну оцінку, не навів мотивів, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Висновки суду щодо встановлених обставин та оцінки доказів містять істотні суперечності, а також грунтуються на припущеннях. Указує, що судом не взято до уваги доводи сторони захисту про відсутність належних та допустимих доказів, які не доводять встановлені судом обставини справи. Крім того, вирок ухвалено за відсутністю потерпілого, оскільки представник КП «Голопристанська центральна районна лікарня» в судовому засіданні повідомив, що обвинувачений незаконно привласнив грошові кошти, які належать Голопристанській районній раді, що відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Просить повторно дослідити всі докази у кримінальному провадженні, скасувати вирок щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, та виправдати на підставі ч.1 ст.373 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.
При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
Зі змісту заявленого клопотання захисника ОСОБА_7 про повне дослідження доказів випливає, що воно зумовлено незгодою сторони захисту з юридичною оцінкою судом вказаних доказів та встановленими обставинами кримінального провадження, що відповідно до ч.3 ст.404 КПК України не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.
Згідно із матеріалами кримінального провадження, докази досліджені судом в повному обсязі та без порушень, а тому їх повторне дослідження, за таких обставин, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.п.3, 15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та викликати певні сумніви в упередженості суду

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що після допиту представника потерпілого, свідків, експертів, дослідження письмових доказів, сторонами обвинувачення та захисту не заявлялось жодних клопотань щодо повторного дослідження доказів та додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду справи.

Враховуючи, що захисником ОСОБА_7 не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони захисту відсутні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19), від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 (провадження № 51-5046 км 20)

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, за яке він засуджений, за встановлених та викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Що ж до доводів сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, то вони є непереконливими.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , не визнаючи себе винним, не заперечував той факт, що, працюючи директором ТОВ «Нікопольська-СТК», товариство виграло тендер на реконструкцію недобудованої будівлі харчоблоку під господарсько-медичний блок (І черга) Голопристанської ЦРЛ по вул. Леніна, 7 в м. Гола Пристань. Показав, що 26.11.2016 ним було укладено із Голопристанською ЦРЛ договір підряду за № 456, узгоджений проект та кошторис робіт, які вони почали виконувати. Дійсно 25.12.2016 були підписані акти виконаних робіт за грудень 2016 за №№ 01, 02, в яких було відображено весь обсяг робіт, які були фактично виконані на момент складання актів і були виконані у повному обсязі, передбаченому договором і претензій від замовника робіт не було. Щоб встигнути виконати весь обсяг робіт саме у грудні 2016, товариство навіть пішло на понесення певних збитків, а саме поставило обладнання вентиляції на суму 100 000 гривень, замість передбаченої у кошторисі витрат вартості такого обладнання у 50 000 гривень. Натомість висновки експертиз про завищену вартість робіт ґрунтуються на тому, що не було актів введення обладнання в експлуатацію і експерти порахували невведене в експлуатацію обладнання як таке, що відсутнє взагалі (непоставлене), що не відповідає дійсності, так як фактично це обладнання є в наявності, але невстановлене та невведене в експлуатацію через непідключена до електричних мереж будівлі харчоблоку. Контроль за роботами з їхнього боку здійснював головний інженер, за інформацією якого вносилися відомості про обсяг робіт іншим працівником (кошторисником), а з боку замовника контроль здійснював представник технагляду. Самі акти він не складав, він їх тільки підписував, а складав акти його працівник, прізвище якого згадати не може.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував той факт, що він особисто підписував акти виконаних робіт, які фактично не відповідають обсягам таких робіт.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, були предметом перевірки в судовому засіданні і спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_8 привласнив чуже майно шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, підтверджується наступними доказами.

Показаннями представника потерпілого - ОСОБА_9 про те, що обвинувачений ОСОБА_8 спричинив збитки Голопристанській центральній районній лікарні на суму 109 736,40 грн. через неналежне виконання договору підряду з боку підрядника. Про даний факт їй відомо із документів акту ревізії, висновків експертиз.

Показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що вона працює начальником юридичного відділу виконавчого апарату Голопристанської районної ради. За клопотанням ради була проведена ревізія діяльності Голопристанської ЦРЛ, за результатами якої було виявлено спричинення лікарні збитків в результаті привласнення коштів, пов`язаних із реконструкцією будівлі харчоблоку, яку проводила ТОВ «Нікопольська-СТК». Також вона виходила на місце проведення робіт, після їх завершення і впевнилася особисто в тому, що частина робіт, які були вказані в актах виконаних робіт, фактично не були виконані підрядником. Ці невиконані роботи, їх обсяг були зазначені в акті ревізії.

Показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що він працює на посаді головного лікаря Голопристанської ЦРЛ з 2018 року, після того як було звільнено його попередника, з яким і укладався договір підряду та підписувалися акти приймання-передачі виконаних робіт, а тому по суті пред`явленого обвинувачення він пояснити нічого не може. Наразі будівля харчоблоку невведена в експлуатацію через те, що непроведені всі необхідні для цього роботи.

Показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що він працює в Голопристанській районній лікарні на посаді інженера-будівельника. Фактично роботи підрядником ТОВ «Нікопольська-СТК» виконувалися у грудні 2016, січні-лютому 2017 року і наразі весь обсяг робіт не виконано. Підрядником не введено в експлуатацію обладнання системи вентиляції, непроведені пуско-налагоджувальні роботи системи вентиляції, не підведено зовнішній водопровід. Наразі будівля харчоблоку невведена в експлуатацію через те, що непроведені всі необхідні для цього роботи, в тому числі, які повинна була виконати ТОВ «Нікопольська-СТК». Контроль за якістю робіт здійснював представник технічного нагляду. Приймання виконаних робіт фактично не відбувалося, а акти приймання-передачі виконаних робіт були підписані виключно з метою освоєння коштів у відповідному бюджетному році.

Показаннями представника потерпілого та свідків підтверджено ту обставину, що між ТОВ «Нікопольська-СТК», директором якого є ОСОБА_8 , та Голопристанською центральною районною лікарнею було укладено договір на проведення будівельних робіт. Частина робіт, які були вказані в актах виконаних робіт, фактично не були виконані підрядником, внаслідок чого харчоблок лікарні не було введено в експлуатацію, чим спричинено матеріальні збитки КП «Голопристанська центральна районна лікарня» на суму 109 736,40 грн. через неналежне виконання договору підряду.
Цими доказами спростовуються твердження сторони захисту про виконання ТОВ «Нікопольська-СТК» будівельних робіт в повному обсязі.

Зазначені показання представника потерпілого та свідків були перевірені судом і правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Зокрема, даними акта ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Голопристанська ЦРЛ» за період з 01.05.2014 по 31.12.2017 № 15-21-04-30/03 від 05.03.2018, відповідно до якого в п.3.8 «Видатки на капітальне будівництво, реконструкцію та ремонт» встановлено, що відповідно до контрольного обміру виконаних робіт, проведеного за участю представника замовника робіт ОСОБА_12 та представника підрядника (ТОВ «Нікопольська-СТК») ОСОБА_13 , встановлено невідповідність між фактично виконаними обсягами та обсягами, внесеними в акти приймання будівельних робіт форми КБ-2в, що призвело до завищення вартості робіт.
(т. 2 а. п. 62; 99-100)
Цими даними підтверджено ту обставину, що представника підрядника (ТОВ «Нікопольська-СТК») визнав факт невиконання підрядником робіт в повному обсязі.

Даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 23.04.2018 та додатком до нього (опис вилучених речей та документів), відповідно до якого у ТОВ «Нікопольська-СТК» були вилучені копії наступних документів: договору підряду № 456 від 26.11.2016, в якому визначено предмет договору, його ціна, термін виконання робіт листопад-грудень 2016; довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2016; акти приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016; розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-1 на внутрішні ремонтно-будівельні роботи; розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-2 на вентиляцію; розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-3 на каналізацію та водопровід; розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-4 на приготування розчинів; вентиляцію видаткові накладні та накладні; договірна ціна; підсумкова відомість ресурсів, в яких сторонами договору були узгоджені обсяги робіт та матеріалів та їх вартість, відображену у відповідній кошторисній документації.
(т. 2 а.п. 223-297)
Даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 20.04.2018 та додатком до нього (опис вилучених речей та документів), відповідно до якого у КП «Голопристанська ЦРЛ» були вилучені оригінали наступних документів: договору підряду № 456 від 26.11.2016, в якому визначено предмет договору, його ціна, термін виконання робіт листопад-грудень 2016; договірну ціну; розрахункову вартість експлуатації 1 машино-години машин; підсумкову вартість експлуатації машин; дані по машинам та механізмам; загальновиробничі витрати до об`єкту № 2-1; об`єктний кошторис № 2-1; розрахунки №№1-4 прямих витрат і загально виробничих витрат: будівельні і монтажні роботи; пояснювальна записка, в яких сторонами договору були узгоджені обсяги робіт та матеріалів та їх вартість, відображену у відповідній кошторисній документації.
(т. 3 а.п. 3-5; 120-135)
Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 18-313/314 від 30.10.2018, відповідно до якого в межах наданих на дослідження матеріалів, згідно локального кошторису, затвердженого замовником, довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) та акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) по об`єкту «Реконструкції недобудованої будівлі харчоблоку під господарсько-медичний блок (І черга) по вул. Леніна, 7 в м. Гола Пристань» обсяги та вартість фактично виконаних будівельних робіт ТОВ «Нікопольська-СТК» за договором № 456 від 26.11.2016, обсяги та вартість фактично виконаних будівельних робіт за розрахунком становить 778 263,60 грн., за наданими актами виконаних робіт ця сума становить 888 000 гривень. Різниця вартості становить 109 736,40 грн.
(т.3 а. п. 138-205)
Висновком судової економічної експертизи № 9-ек від 28.01.2019, відповідно до якого з урахуванням висновку судової будівельно-оціночної експертизи від 30.10.2018 № 766/5410/18 підтверджується документально завищення вартості фактично виконаних робіт з «Реконструкції недобудованої будівлі харчоблоку під господарсько-медичний блок (І черга) по вул. Леніна, 7 в м. Гола Пристань» за договором № 456 від 26.11.2016, визначених актами виконаних робіт № 01 та № 02 за грудень 2016 року на суму 109 736,40 грн.
(т.3 а. п. 220-225)
Висновки зазначених вище експертиз не є суперечливим та узгоджується з показаннями представника потерпілого та свідків про завищення вартості та обсягів виконаних робіт за договором підряду, які фактично не було виконано, а суму за виконання яких було переведено на банківський рахунок ТОВ «Нікопольська СТК», внаслідок чого, ОСОБА_14 , обіймаючи посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольська-СТК», являючись службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно господарськими функціями, незаконно привласнив грошові кошти КП «Голопристанська центральна районна лікарня» за роботи, які фактично не були виконані, на загальну суму 109 736,40 грн., чим спричинив матеріальні збитки цього комунальному підприємству на вказану суму.

Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків указаних вище експертиз не має, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані під час досудового розслідування, яким судом дано належну оцінку.

Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_14 злочину, а тому суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності та взаємозв`язку викривають обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних, недопустимих та суперечливих доказах, не відповідають дійсності.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту про недоведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, іобґрунтовано не прийняв її до уваги, оскільки вона суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються показаннями представника потерпілого - ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , даними акта ревізії, протоколами тимчасового доступу до речей та документів, висновками судової будівельно-технічної та економічної експертиз, з яких випливає, що директор ТОВ «Нікопольська СТК» - ОСОБА_14 незаконно привласнив грошові кошти КП «Голопристанська центральна районна лікарня» у сумі 109 736,40 грн. за фактично невиконані роботи за договором виконання будівельних робіт № 456 від 26.11. 2016 року.
Суд також врахував той факт, що представник ТОВ «Нікопольська СТК» головний інженер ОСОБА_13 здійснював контроль за виконання товариством будівельних робіт, був присутнім під час здійснення контрольного обміру виконаних робіт працівниками Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області, в якому була встановлена розбіжність між обсягами робіт, вказаними в актах приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року та фактично виконаними роботами, обсяг яких було встановлено на момент проведення контрольного обміру (30.01.2018 року) за участю представників замовника та підрядника та підписав його без застережень, тим самим погодився із вказаними у акті даними, якими спростовуються твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про виконання ТОВ «Нікопольська СТК» всього обсягу робіт. (т.2 а.с.99,100)
Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_14 , суд правильно розцінив, як обраний ним спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Позбавлені підстав і доводи захисника про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення та захисту щодо їх належності та допустимості на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.1 ст.89, ст.94 КПК України суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності і достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Доводи сторони захисту про недопустимість та неналежність доказів обвинувачення, зокрема й висновків судової будівельно-технічної та судової економічної експертиз, були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких апелянт стверджує про недопустимість та неналежність доказів обвинувачення, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, і вони не зазначені захисником в апеляційній скарзі.

Незгода сторони захисту з доказами обвинувачення та їх оцінкою судом,є підставою для визнання їх неналежними та недопустимими.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності та допустимості доказів та обґрунтовано взяв їх до уваги при ухваленні обвинувального вироку.
Оцінивши ці докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши в повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, представника потерпілого, свідків та дослідивши запропоновані докази, перевіривши позицію захисту обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Отже, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_14 є такими, що суперечать встановленим обставинам провадження та наведеним доказам.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.
Необґрунтованими є доводи захисника про неповноту судового розгляду, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого про його невинуватість шляхом допиту представника потерпілого, свідків, показання яких мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколів слідчих дій, висновків експертиз, яким дано належну оцінку у вироку.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.

Не зайшли свого підтвердження і доводи захисника про те, що в обвинувальному акті та вироку не зазначено обов`язкової суб`єктивної ознаки складу кримінального правопорушення корисливого мотиву та мети, а тому це не свідчить про неповноту судового розгляду.

Твердження сторони захисту про те, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону через здійснення судового розгляду без участі потерпілого Голопристанської районної ради, що, на їхню думку, є безумовною підставою для скасування судового рішення, слід визнати надуманими, оскільки потерпілим у кримінальному провадженні є саме КП «Голопристанська центральна районна лікарня» і саме вказаній установі було спричинено збитки.

В судовому засіданні 07.12.2020 року представник потерпілого ОСОБА_9 вказала, що грошові кошти на рахунок лікарні надходили з бюджету Голопристанської районної ради, однак саме Голопристанська лікарня є їх розпорядником і здійснювала розрахунок з підрядником.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про заподіяння матеріальних збитків саме Голопристанській районній раді, як про це вказує захисник, а також про звернення представників вказаної установи до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння коштами вказаної установи та визнання її потерпілим у кримінальному провадженні.

Тому підстав для скасування вироку через невинуватість ОСОБА_14 та ухвалення нового виправдувального вироку, як про це ставить питання сторона захисту, колегія суддів не знаходить.

Покарання ОСОБА_14 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, даних про його особу, що він характеризується задовільно, має постійне місця проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки, вчинення ним злочину вперше, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обставин, і обгрунтовано призначив йому покарання у виді обмеження волі,яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Тому, зважаючи на доводи сторони захисту та заявлені нею вимоги, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок без зміни.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3