ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6513/20 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1285/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, представника ДУ «Хролівський виправний центр №140» - ОСОБА_8 , без участі інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24.12.2020 року, -

ВТСАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 24.12.2020 року відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Хролівський виправний центр № 140», голови спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області про умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк засудженого ОСОБА_7 , 1980 року народження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
В скарзі вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що адміністрацією колонії його було залучено до робіт з благоустрою житлових та виробничих зон місць позбавлення волі, прилеглих територій та з поліпшення культурно-побутових умов засуджених або забезпечення колоній продовольством, які є неоплачуваними.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений ОСОБА_7 та представник ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_8 , підтримали викладену в апеляційній скарзі позицію, та просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, представника ДУ «Хролівський виправний центр №140», прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, матеріали особової справи засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
Як вбачається з наявної в матеріалах кримінального провадження характеристики (а.с.4), ОСОБА_7 в місцях обмеження волі знаходиться з 02.10.2019 року.
З 02.10.2019 року відбуває покарання у державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». За власною ініціативою з перших днів перебування в установі виявив бажання працювати.
Працевлаштований в обслуговуючому персоналі установи, згідно ст. 60 КВК України. До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, робітничу норму та поставленні завдання виконує своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна виправного центру та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням.
За час відбування покарання в установі випадків порушення правил відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
За сумлінну поведінку і ставлення до праці заохочувався 3 (гри) рази. Характеризується позитивно. У відношенні до представників адміністрації виправного центру ввічливий, тактовний, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує їх законні вимоги.
Виконує передбачені законом вимоги персоналу, при виконанні робіт із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає. Відповідно до статті 65 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених, згідно ст. 66 КВК України. За власним бажанням приймає участь в програмах диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення». Подає позитивний приклад для інших засуджених.
За характером врівноважений, цілеспрямований. У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки з різними категоріями засуджених. Відповідно до статті 59 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує доброзичливі родинні зв`язки із родичами шляхом листування, побачень, телефонних розмов. Отримує посилки, передачі. Стан здоров`я задовільний. На профілактичних обліках не перебуває. Вину у вчиненому злочині визнає. Міру покарання вважає справедливою. За вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.07.2019 року має відшкодувати державі 572 гривні за процесуальні витрати. Виконавчі листи до установи не надходили. Засуджений за власною ініціативою відшкодував витрати. Рішенням комісії державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» від 15.04.2020 року засудженому відмовлено в застосуванні ст.82 КК України як особі, яка стала на шлях виправлення, але написала заяву про відмову від застосування ст.82 КК України. Після звільнення має наміри мешкати за адресою: АДРЕСА_1 . За час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. На підставі статті 81 КК України його можливо звільнити умовно-достроково.
Як вбачається з матеріалів особової справи та оскаржуваної ухвали, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно висновку № 308 від 06.11.2019р. про можливість залучення засудженого ОСОБА_7 на роботах за межами виправного центру комісією зроблено висновок про недоцільність, однак висновків чому саме це недоцільно у висновку не зазначено.
Також апеляційний суд критично оцінює позицію ДУ «Хролівський виправний центр № 140» викладену в характеристиці стосовно засудженого ОСОБА_7 про те, що останній з перших днів виявив бажання працювати, оскільки це не відповідає висновку № 308 від 06.11.2019 року (а.с.13 особової справи) де зазначено, що ОСОБА_7 не працевлаштований.
Неможна залишити поза уваги те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий: 07.02.1996 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 141 ч.2. 140 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки.;
- 16.07.1998 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 140. 17, 140 ч.3, 42,43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 23.10.1999 року з Холодногірської ВК № 18 за відбуттям строку покарання;
- 29.11.2001 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 395. 141 ч.2. 42 КК України до 1 року 4 місяців 13 днів позбавлення волі.(під вартою з 16.07.2000). Звільнився 29.11.2001 року з Харківської УВП № 27;
- 03.08.2004 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 24.10.2006 року з Харківської ВК № 43, умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 20 днів;
- 11.06.2007 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст.186 ч.2. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Відбував покарання у Олексіївській ВК № 25. Звільнився 05.07.2007 року з Харківської ВК 43 за відбуттям строку покарання;
- 11.05.2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова, за ст.185 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 26.03.2013 року з Темнівської ВК № 100, умовно-достроково, невідбутий строк 4 місяці 23 дня;
- 30.05.2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 15 ч.2. 186 ч.2, 70 ч.1, КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 23.10.2017 року з Темнівської ВК № 100. умовно-достроково, невідбутий строк 2 місяці 28 днів.
Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було взято до уваги відомості про те, що відносно ОСОБА_7 мається вимога УІАП ГУНП в Харківській області відповідно до якої йому пред`явлена підозра 02.10.2019р. за ст. 190 ч.2 КК України та матеріали кримінального провадження № 0000158 направлені до Дзержинського районного суду м.Харкова для розгляду (а.с.10 особової справи).
Апеляційний суд вважає, що посилання засудженого про те, що він залучався до праці, заслуговує на увагу, проте суд оцінює ставлення засудженого до праці за весь період відбування покарання, а не певного періоду часу.
Вище викладене, як вірно вказав суд першої інстанції, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів своє свого виправлення, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги.
У роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Отже, викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передував розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 на даний час лише стає на шлях виправлення, але не довів його.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст. ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24.12.2020 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4