Категорія:продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),
обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000058 від 24.06.2019 року відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Перевальськ Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, не судимого на 60 днів до 06 серпня 2021 року включно.
Ухвалою суду залишено попередньо визначений розмір застави щодо обвинуваченого та обов`язки, які на нього покладаються у випадку застосування такої, які зазначено в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.
Вважає, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2021 є незаконною, необґрунтованою, немотивованою, такою, що підлягає до скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам.
Вказує на те, що стороною обвинувачення не доведено ні матеріалами кримінального провадження, ні в судовому засіданні наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та необхідність продовження його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Судом не враховано практику Європейського суду з прав людини в частині застосування запобіжних заходів та обов`язку судами перевіряти можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Прокурор зобов`язаний щоразу під час звернення з клопотанням обґрунтовувати новими обставинами твердження про наявність ризиків.
Суд не врахував доводи сторони захисту щодо зменшення розміру застави та не обґрунтував свою позицію щодо цього.
Зазначає, судом належним чином не враховано і просить врахувати наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків сім`ї, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не мав і не має мети уникати від слідства або уникати зобов`язань, під час перебування під вартою не порушував режиму установи, має пенсійний вік та незадовільний стан здоров`я, наявність на його утриманні сім`ї та літніх батьків. Крім того, обвинувачений не несе прямої небезпеки для суспільства, є військовим пенсіонером, сприяв слідству протягом усього досудового розслідування.
Адвокат просить звернути увагу апеляційного суду на утримання його клієнта в умовах слідчого ізолятора вже протягом одного року, що на його думку є неприпустимим.
Також апелянт зазначає, що при визначенні розміру застави судом не було враховано майнового та сімейного стану обвинуваченого, а тому як альтернативу триманню під вартою ОСОБА_7 визначено завідомо непомірний розмір застави. На думку сторони захисту належну поведінку обвинуваченого цілком можна запобігти запобіжним заходом у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 1 січня 2021 року становить 168 160 грн.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити і обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
Під час розгляду в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України (державна зрада) наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, а метою запобігання спробам уникнення явки до суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що з моменту продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до вирішення даного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставами для продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.
На думку апеляційного суду, хоча обвинувачений ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, є військовим пенсіонером, має на утриманні сім`ю та пристарілих батьків, наявність постійного місця проживання, однак вказані соціальні зв`язки та виключно позитивні характеристики не є достатніми для запобігання ризикам, доведеним прокурором під час судового розгляду провадження, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, інші більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
Місцевий суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і ухвалення нової ухвали, відповідно до викладеного в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.
Щодо доводів захисника про зменшення розміру застави, який визначений у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.
У відповідності до вимог ч.4 ст.182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання сховатися.
Пунктом 3 ч.2 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб.
Злочин, передбачений ч.1 ст.111 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
З урахуванням наведених положень кримінального процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд обґрунтовано залишив попередньо визначений розмір застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та обов`язки, які на нього покладаються у випадку застосування такої, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для її визначення у розмірі, про який просить сторона захисту.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить захисник.
Оцінивши вищезазначені ризики, які не втратили свою актуальність та не змінилися, з врахуванням тих обставин, що на даний час апеляційне провадження стосовно обвинуваченого не закінчено, суд приходить до переконання про продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою строком на 60 днів, адже належну його процесуальну поведінку зможе забезпечити саме такий запобіжний захід.
Законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали і постановлення нової ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисту, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422? КПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді