УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2021 Справа №607/5105/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м. Тернополі у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 27 січня 2021 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого в порядку ст.89 КК України,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за №0000036 від 27 січня 2021 року відносно ОСОБА_3 надійшов до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 24 березня 2021 року.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважає, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України. При цьому прокурор пояснив, що ОСОБА_7 , про злочинні дії якого зазначено в обвинувальному акті, на даний час не засуджений вироком суду, а матеріали стосовно нього виділені в окреме провадження, з огляду на хворобу.

Захисник адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 заявили, що, на їх думку, обвинувальний акт слід призначати до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за за №0000036 від 27 січня 2021 року, підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Словосполучення «не відповідає вимогам цього Кодексу», означає, що обвинувальний акт не тільки повинен формально узгоджуватись з вимогами ст. 291 КПК України, а й відповідати іншим вимогам КПК України та загальним засадам кримінального провадження, до яких за ст. 7 КПК України відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості, змагальність.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

Так, з тексту обвинувального акту, в межах якого суд повинен розглянути обвинувачення по суті, слідує, що обвинувачений скоїв злочини у співучасті з ОСОБА_7 .

Між тим, обвинувачення щодо ОСОБА_7 не є предметом судового розгляду в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_3 і факти їх можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який би набрав законної сили.

Така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні грубо порушує передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, зокрема засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права й законності, а також входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів.

Натомість міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

За наведених обставин, суд не може розглянути подане прокурором обвинувачення, де зазначається, що ОСОБА_7 скоював кримінальні правопорушення, оскільки його не було залучено у це провадження.

Цей висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 10 травня 2018 у справі № 461/3797/17.

Все це вказує на те, що обвинувальний акт складено з порушенням загальних засад законності здійснення кримінального провадження, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права, що унеможливлює розгляд судом обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Окрім того. суд вважає, що в обвинувальному акті, всупереч вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України належним чином не викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також кваліфікацію кримінального правопорушення.

Так, зокрема, у описовій частині обвинувачення зазначено дослівно, що:

«Пересвідчившись у відсутності мешканців зазначеної квартири, а також громадян, які проживають у сусідніх помешканнях, ОСОБА_3 , діючи спільно за попередньою змовою із ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, скориставшись заздалегідь заготовленими кустарного виготовлення інструментами для відкриття замків, пошкодили замок вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 та проникли в дане житло, звідки таємно викрали майно у великому розмірі, що належить ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 27 січня 2021 року становить 56 300 гривень, 150 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 27 січня 2021 року становить 5 127 гривень, 4000 гривень, золоті та срібні вироби, 15 одиниць золотих кілець з них 4 - із білого золота, 7 золотих ланцюжків, 4 золотих медальйони із бірками, золоту підвіску із трьома квітками по середині, золоту шпильку посередині із зображенням сердечка з камінцями, 2 браслети, 2 золотих пари сережок із перлинами, золоті сережки дитячі із білим камінцем, золотий ланцюжок чоловічий грубого плетення, золотий годинник із чорним циферблатом, золотий брилок у вигляді прямокутника, жіночу золоту обручку, 3 жіночих срібних браслети, 2 пари срібних сережок, 3 жіночих срібних кільця.

Після цього ОСОБА_3 , діючи спільно за попередньою змовою із ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду у великому розмірі на загальну суму 300 000 гривень, яка на момент вчинення кримінального правопорушення перевищує двісті п`ятдесят неоподаткований мінімум доходів громадян».

З вказаного тексту зрозуміло, що сторона обвинувачення вважає, що обвинувачений викрав грошові кошти на загальну суму 65427 грн. та ряд ювелірних виробів. При цьому в обвинуваченні в жодний спосіб не визначена вартість вказаних ювелірних виробів і тому незрозуміло, в який спосіб сторона обвинувачення дійшла до переконання про те, що потерпілій заподіяно шкоду на загальну суму 300 000 грн.

Окрім того, в описовій частині обвинувачення зазначено, що ОСОБА_3 вчинив злочин за попередньою змовою з ОСОБА_7 , разом з тим при кваліфікації дій обвинуваченого така кваліфікуюча ознака, як - вчинення злочину, за попередньою змовою групою осіб, не зазначена.

Отже, вказане обвинувачення як кваліфікація дій обвинуваченого є незрозумілими та суперечливими, що позбавить суд можливості при судовому розгляді виконати свій обов`язок, передбачений ст.348 КПК України, а саме роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне обвинувальний акт повернути прокурору для усунення вищеописаних недоліків.

Окрім того, прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник та обвинувачений вважають, що запобіжний захід необхідно змінити на більш м`який.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, за вчинення, якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

При вирішенні даного питання суд враховує, що ОСОБА_3 не працює, є мешканцем іншої прикордонної області, а тому суд вважає, що він може продовжувати займатися злочинною діяльністю та з врахуванням суворості можливого покарання, ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може ухилятися від суду.

За таких обставин суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_3 дію запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.314, 315 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 27 січня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України, - повернути прокурору Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити до 00 год. 00 хв. 21 травня 2021 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1