Справа № 152/504/21
В И Р О К
іменем України

18 червня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/504/21

Провадження №1-кп/152/54/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше судимого 23.12.2020 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців з випробуванням та іспитовим строком у два роки та з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 05.04.2021 року,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового провадження:

потерпілої ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично вчиняє психологічне насильство щодо ОСОБА_5 , з якою з 2008 року по вересень 2020 року спільно проживав однією сім`єю та має спільних дітей, але не перебував у зареєстрованому шлюбі, в одному помешканні в АДРЕСА_2 , зокрема, безпричинно висловлював словесні образи, погрози фізичною розправою, нецензурні слова, чим принижував та залякував, заподіявши шкоди психічному здоров`ю потерпілої, що призвело до побоювання за свою безпеку, психологічних страждань та негативних переживань потерпілої, погіршення якості її життя та виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну та відпочинку, до втрати самооцінки та позитивних емоцій, зокрема, будучи притягнутим Шаргородським районним судом Вінницької області 27.10.2020 року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення, відповідно 18.08.2020 року та 26.09.2020 року, домашнього насильства відносно ОСОБА_5 , а також будучи притягнутим 10.12.2020 року та 08.04.2021 року до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення, відповідно 05.12.2020 року та 27.03.2021 року, домашнього насильства щодо ОСОБА_5 , будучи підданим протягом року адміністративному стягненню за порушення, передбачені ч.1 ст.173-2 КУпАП, 03.04.2021 року приблизно о 23 годині, прийшовши та перебуваючи за місцем проживання потерпілої в АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, усвідомлюючи свої дії, вчинив відносно ОСОБА_5 , з якою перебував у сімейних відносинах і проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, дії психологічного насильства, що мають систематичний характер, які полягають у безпричинних словесних образах, висловлюваннях в адресу останньої нецензурними словами, погрозах відносно ОСОБА_5 та супроводжувалося пошкодженням вхідних дверей у будинок з намаганням зайти у будинок силоміць, внаслідок чого потерпіла прокинулася та, побоюючись за своє фізичне здоров`я, по мобільному телефону викликала на допомогу свого знайомого ОСОБА_6 , однак ОСОБА_3 відразу не припинив протиправні дії і впродовж приблизно тридцяти хвилин продовжував ображати ОСОБА_5 нецензурними словами, погрожував застосувати фізичне насильство та спалити будинок, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну, відпочинку та самооцінки, до негативних переживань та емоцій, внаслідок чого ОСОБА_5 звернулася до поліції.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, зокрема, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_5 , свідок сторони обвинувачення, досліджені документи, зібрані стороною обвинувачення.

Стороною захисту клопотання про допит свідків чи дослідження доказів не заявлялися, при цьому вказаного права сторона захисту позбавлена судом не була.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті від 23.04.2021 року, не визнав, заперечував факт вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_5 03.04.2021 року.

Також, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що він дійсно проживав однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2008 року і до вересня 2020 року, але без реєстрації шлюбу. У нього з ОСОБА_5 є двоє спільних неповнолітніх дітей. Спільно із ОСОБА_5 він проживав у помешканні останньої у АДРЕСА_2 . З вересня 2020 року він почав проживати окремо у АДРЕСА_1 , але неодноразово ходив до колишньої співмешканки, щоб помиритися, інколи будучи при цьому у стані алкогольного сп`яніння. Коли він приходив до ОСОБА_5 , то у них виникали сварки. В ході цих сварок він ображав ОСОБА_5 , зокрема, висловлювався нецензурними словами, погрожував, гучно стукав у вікна та двері, щоб ОСОБА_5 впустила його у квартиру, тому за такі дії він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП. 03.04.2021 року він знаходився вдома, а потім ОСОБА_5 зателефонувала і попросила дати їй 500 грн., щоб поїхати до дітей. Він пішов до ОСОБА_5 приблизно о 11 годині, при цьому, перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як перед цим випив 1 пляшку горілки і 1 пляшку пива. Прийшовши, виявив, що двері у квартиру закриті, тому гучно стукав у вікна та двері, але ОСОБА_5 не відкрила. Після цього він пішов додому і ще випив 1 пляшку горілки, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, тому не все пам`ятає, що робив у подальшому. Пам`ятає, що перебував удома, а чи ходив другий раз того дня увечері додому до ОСОБА_5 , не пам`ятає. Припускає, що можливо ходив, щоб помиритися. Також, він пам`ятає, що коли прийшов до будинку ОСОБА_5 , то стукав у вікна та двері, але виникла сварка і ОСОБА_5 не впускала його в будинок. В ході цих дій він висловлювався в адресу ОСОБА_5 образливими та нецензурними словами, але це було у відповідь на образливі слова потерпілої. Він не пам`ятає, щоб погрожував ОСОБА_5 фізичною розправою та ламав вхідні двері. Так, вхідних дверей у будинку він не пошкодив, замок у дверях теж не пошкодив, вважає, що це зробив син ОСОБА_5 .
До того ж, він вважає, що його діями потерпілій не заподіяно шкоди, як і здоров`ю останньої, оскільки він себе так поводить з тієї причини, що, на його думку, потерпіла неналежно доглядає за неповнолітніми дітьми, вживає спиртні напої з ОСОБА_6 і наговорює на нього та безпідставно звертається у поліцію щодо вчинення домашнього насильства, тоді як домашнього насильства щодо потерпілої не вчиняє.
У судових дебатах та у останньому слові обвинувачений ОСОБА_3 висловив своє ставлення до вчиненого таким чином, що зрозумів неналежність своєї поведінки та що не повторить протиправних дій у майбутньому.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини, його винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доводиться та підтверджується сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, перевірених, досліджених, проаналізованих та оцінених судом.
Так, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка суду показала, що проживає у АДРЕСА_2 . Впродовж 12 (дванадцяти) років вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу, у них народилося двоє синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є малолітніми. Перестали вона та обвинувачений проживати однією сім`єю у вересні 2020 року, обвинувачений пішов проживати до своїх батьків. Впродовж спільного проживання ОСОБА_3 неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство, в тому числі, у присутності дітей, зокрема, нецензурно висловлювався, погрожував, вигонив з дому, тому вона часто разом із дітьми втікала з дому, побоюючись за своє та дітей життя та здоров`я. Також, вона зверталася у поліцію з приводу вчинення домашнього насильства і ОСОБА_3 суд притягував до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Після того, як вона і ОСОБА_3 припинили проживати однією сім`єю, то останній часто приходив до неї додому у стані алкогольного сп`яніння, гупав у вікна, двері, висловлювався нецензурними словами, ображав, у зв`язку із чим вона зверталася за допомогою у поліцію, щоб дії ОСОБА_3 припинили, оскільки її життя було нестерпним. В березні 2021 року щодо ОСОБА_3 поліцейським було складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством, але обвинувачений продовжував вчиняти протиправні дії щодо неї. Так, 03.04.2021 року вдень ОСОБА_3 їй зателефонував, попросив поговорити з ним. З телефонної розмови вона зрозуміла, що ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому відмовилася з ним зустрітися. Проте, ОСОБА_3 прийшов до неї до дому, бігав по подвір`ю та висловлювався у її адресу нецензурними словами, ображав, погрожував, що спалить будинок, уб`є її, викрикував, що вона не буде жити. Внаслідок цих дій ОСОБА_3 , який до того ж перебував у стані алкогольного сп`яніння, вона злякалася і закрилася у будинку, а обвинувачений стукав у вікна та двері, вибив частину дверей. Ці дії обвинуваченого продовжувалися приблизно одну годину, але поліцію вона не викликала. Після цього обвинувачений пішов з її подвір`я. Увечері 03.04.2021 року, коли стемніло, обвинувачений ОСОБА_3 знову прийшов до неї додому, стукав у вікна і двері, тому вона прокинулася і вийшла на площадку біля вхідних дверей. Під час розмови вона побачила, що ОСОБА_3 перебуває у стані сп`яніння, але, як їй здалося, він був трішки тверезіший, як удень. Вона почала розмовляти із ОСОБА_3 і останній під час розмови просив помиритися з ним. В ході розмови вона робила зауваження ОСОБА_3 з приводу того, що останній неналежно себе веде, вживає спиртне, ображає її, стукає у вікна та двері, поламав двері та замок у дверях. Після її зауважень ОСОБА_3 почав вести себе агресивно, заперечував, що пошкодив двері, почав кричати на неї та ображати, тому вона побоювалася за своє життя та здоров`я, знаючи попередню поведінку обвинуваченого, який під час сварок погрожував їй, шарпав за одяг її та дітей, що змушувало втікати з дому. Вона втекла, але закритися у будинку не змогла, так як були пошкоджені двері і замок у дверях. Так як вона боялася за життя, то зателефонувала до сусіда ОСОБА_6 , щоб останній прийшов і допоміг закрити двері. Коли вона телефонувала до ОСОБА_6 , то ОСОБА_3 , на її думку, не міг чути розмови. ОСОБА_6 погодився і прийшов на її прохання до неї додому, намагався поремонтувати двері, але замок не вдалося поремонтувати і дірку у дверях також. Коли сусід ОСОБА_6 прийшов, то ОСОБА_3 пішов і більше не повертався, але вона звернулася у поліцію з приводу вчинення ним домашнього насильства, щоб припинити його протиправні дії щодо себе і притягнути до відповідальності. Внаслідок безпричинних висловлювань ОСОБА_3 словесних образ в її адресу, погроз фізичною розправою, нецензурних слів, вона відчувала приниження та страх, чим заподіяно шкоди її здоров`ю, що призвело до психологічних страждань та негативних переживань, погіршення якості життя, а в результаті до втрати повноцінного сну та відпочинку через вчинення домашнього насильства щодо неї в вечірній та нічний час, з`явилася втома. На теперішній час ОСОБА_3 виправив свою поведінку, оскільки впродовж двох місяців не приходить до неї додому та не вчиняє щодо неї насильства, тому вона просить його суворо не карати, не призначати покарання у виді позбавлення волі, а, при можливості, призначити покарання у виді штрафу, дати шанс для повного виправлення;

- показаннями свідка ОСОБА_6 , який суду показав, що проживає у АДРЕСА_3 . З обвинуваченим та потерпілою є сусідами, тому добре знає їх обох, у родинних чи неприязних відносинах з останніми не перебуває. 03.04.2021 року у вечірній час до нього на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_5 і звернулася за допомогою, зокрема, повідомила, що ОСОБА_9 прийшов до неї додому, кричить та обзиває її нецензурними словами, у зв`язку із чим боїться бути одна вдома, так як зламані вхідні двері і вона не може зачинитися в будинку. Він вирішив допомогти ОСОБА_5 і пішов до неї додому. Коли він підходив до будинку ОСОБА_5 , то побачив ОСОБА_3 , який помітивши його наближення, втік від будинку у протилежний бік. Прийшовши до будинку ОСОБА_5 , він виявив, що у вхідних дверях вибита одна їх частина, а також не працює замок, але поремонтувати двері йому не вдалося. ОСОБА_5 повідомила йому, що ОСОБА_10 прийшов у стані алкогольного сп`яніння, стукав у вікна і двері, вибив частину вхідних дверей, тому вона боїться знаходитися вдома. Також, коли він прийшов до ОСОБА_5 , то чув, що остання викликала поліцію і повідомила про те, що ОСОБА_3 пошкодив двері, ображав її. ОСОБА_5 вперше звернулася до нього за допомогою, коли ОСОБА_3 вчинив щодо неї протиправні дії, хоча йому відомо, що до ОСОБА_3 неодноразово приїздила поліція з приводу неправомірної поведінки.

Також, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:

- даними, що містяться у витягу з ЄРДР про внесення повідомлення ОСОБА_5 від 05.04.2021 року про вчинення щодо неї кримінального правопорушення ОСОБА_3 (а.с.39);

- даними, що містяться в рапорті чергового Шаргородського ВП від 05.04.2021 року про надходження заяви від ОСОБА_5 про фізичне і психологічне насильство щодо неї ОСОБА_3 (а.с.40);

- протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_5 від 05.04.2021 року про вчинення щодо неї домашнього насильства ОСОБА_3 , в ході якого останній пошкодив вхідні двері у будинок, коли намагався увійти та тримав у руках ніж, погрожуючи фізичною розправою, та про притягнення його до кримінальної відповідальності (а.с.41);

- відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 07.04.2021 року (а.с.43-44) з фототаблицями (а.с.45-46), з яких убачається, що місцем огляду є одноповерховий багатоквартирний будинок в АДРЕСА_4 . Вхід до будинку здійснюється через двохстулкові дерев`яні двері, у нижній частині яких відсутня частина рами та пошкоджений замок. До квартири ОСОБА_5 ведуть вхідні двері з коридору, які також мають пошкодження біля замка. На зовнішній стіні будинку наявний електричний лічильник, у якому пошкоджені пломби;

- постановою Шаргородського районного суду від 27.10.2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за те, що 18.08.2020 року та 26.09.2020 року вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_5 , з якою проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу у АДРЕСА_4 , зокрема, ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, гучно стукав у двері, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої (а.с.47);

- постановою Шаргородського районного суду від 10.12.2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за те, що повторно протягом року, зокрема, 05.12.2020 року вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_5 , з якою проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу у АДРЕСА_4 , зокрема, ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої (а.с.48-49);

- постановою Шаргородського районного суду від 08.04.2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за те, що повторно протягом року, зокрема, 27.03.2021 року вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_5 , з якою раніше проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу у АДРЕСА_4 , зокрема, ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої (а.с.50);

- довідкою старости сіл Деребчина, Аристівки, Семенівки, Володимирки, Малої Деребчинки від 15.06.2021 року за №557 про те, що ОСОБА_3 проживав у с. Деребчин разом з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також із спільними дітьми: ОСОБА_11 , 2009 року народження, ОСОБА_12 , 2010 року народження (а.с.84).

Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, зокрема, обвинуваченого, потерпілої, свідка, досліджених під час судового розгляду доказів, проаналізованих вище, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 23.04.2021 року по факту домашнього насильства щодо ОСОБА_5 , доведена повністю.

Суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 є вірною.

Проаналізувавши та оцінивши показання учасників судового провадження, зокрема, обвинуваченого, потерпілої, свідка, досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 03.04.2021 року приблизно о 23 годині у АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_5 , тобто злочин, передбачений ст.126-1 КК України, а саме: в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_3 умисно, систематично вчиняє психологічне насильство щодо ОСОБА_5 , з якою з 2008 року по вересень 2020 року спільно проживав однією сім`єю та має спільних дітей, але не перебував у зареєстрованому шлюбі, в одному помешканні в АДРЕСА_2 , зокрема, безпричинно висловлював словесні образи, погрози фізичною розправою, нецензурні слова, чим принижував та залякував, заподіявши шкоди психічному здоров`ю потерпілої, що призвело до побоювання за свою безпеку, психологічних страждань та негативних переживань потерпілої, погіршення якості її життя та виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну та відпочинку, до втрати самооцінки та позитивних емоцій, зокрема, будучи притягнутим Шаргородським районним судом Вінницької області 27.10.2020 року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення, відповідно 18.08.2020 року та 26.09.2020 року, домашнього насильства відносно ОСОБА_5 , а також будучи притягнутим 10.12.2020 року та 08.04.2021 року до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення, відповідно 05.12.2020 року та 27.03.2021 року, домашнього насильства щодо ОСОБА_5 , будучи підданим протягом року адміністративному стягненню за порушення, передбачені ч.1 ст.173-2 КУпАП, 03.04.2021 року приблизно о 23 годині, прийшовши та перебуваючи за місцем проживання потерпілої в АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, усвідомлюючи свої дії, вчинив відносно ОСОБА_5 , з якою перебував у сімейних відносинах і проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, дії психологічного насильства, що мають систематичний характер, які полягають у безпричинних словесних образах, висловлюваннях в адресу останньої нецензурними словами, погрозах відносно ОСОБА_5 та супроводжувалося пошкодженням вхідних дверей у будинок з намаганням зайти у будинок силоміць, внаслідок чого потерпіла прокинулася та, побоюючись за своє фізичне здоров`я, по мобільному телефону викликала на допомогу свого знайомого ОСОБА_6 , однак ОСОБА_3 відразу не припинив протиправні дії і впродовж приблизно тридцяти хвилин продовжував ображати ОСОБА_5 нецензурними словами, погрожував застосувати фізичне насильство та спалити будинок, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну, відпочинку та самооцінки, до негативних переживань та емоцій, внаслідок чого ОСОБА_5 звернулася до поліції.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив систематичні протиправні дії щодо ОСОБА_5 , які призвели до психологічних страждань останньої та погіршення якості її життя, вона перебуває у пригніченому тривожному стані, хоче захиститись від насильства обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, зокрема, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Відтак, ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ст.126-1 КК України.
Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 за ст.126-1 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, суд також враховує, що, відповідно до ст.28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Також, відповідно до п.п.3, 6, 8, 14, 17 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До того ж, п.5 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Так, Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 року у справі №583/3295/19 звертає увагу на те, що статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства. Сексуальне насильство виходить за межі цих форм і за наявності підстав кваліфікується за відповідними статтями КК України.

Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, передбачена ст.173-2 КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеної ст.126-1 КК України, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи».

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи потерпілої ОСОБА_5 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ст.126-1 КК України, є нетяжким злочином.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до обвинувального акту, є рецидив злочинів.

Так, при призначенні покарання суд враховує таку обтяжуючу обставину, як рецидив злочинів, відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України, оскільки, відповідно до ст.34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, тоді як судимість ОСОБА_3 за вироком Шаргородського районного суду від 23.12.2020 року не погашена і не знята в передбаченому законодавством порядку, навпаки, останнім нове умисне кримінальне правопорушення вчинено у період іспитового строку.

ОСОБА_3 під час судового розгляду вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, але в судових дебатах та в останньому слові висловив своє ставлення до вчиненого таким чином, що зрозумів неналежність своєї поведінки та що не повторить протиправних дій у майбутньому.

Разом з тим, суд не може вважати це визнанням ОСОБА_3 своєї винуватості та щирим каяттям останнього, оскільки, на переконання суду, така поведінка обвинуваченого викликана дослідженням судом всіх обставин справи, допитом потерпілої та свідка, дослідженням письмових доказів, тобто саме під впливом повно та об`єктивно досліджених обставин справи та доказів, які узгоджуються між собою, обвинувачений висловився щодо того, що не повторить протиправних дій у майбутньому.

Таким чином, суд не враховує при призначенні обвинуваченому покарання таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття обвинуваченого.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20.04.2021 року у справі №457/529/20, з якого вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Проте, поведінка ОСОБА_3 під час розгляду кримінального провадження в суді не свідчила про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Таким чином, суд не вбачає пом`якшуючих обставин при призначенні покарання обвинуваченому.

ОСОБА_3 за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ не звертався (а.с.73).

За місцем проживання в с. Деребчин Жмеринського району ОСОБА_3 характеризується негативно, як особа, що вживає спиртні напої, порушує громадський порядок (а.с.71).

З досудової доповіді, що складена представником органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 20.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, судимість не погашена, оскільки вчинив нове умисне кримінальне правопрушення у період іспитового строку під час перебування на обліку в органі пробації; на профілактичну роботу з ним спеціаліста органу пробації під час перебування на обліку в органі пробації ОСОБА_3 не реагував, але покладені на нього судом обов`язки виконував. Відповідно до проведеної оцінки ризиків та визначення криміногенних факторів був складений індивідуальний план роботи обвинуваченого. Основним критерієм криміногенного фактору укладач досудової доповіді вважає безробіття обвинуваченого та вживання алкогольних напоїв, у зв`язку із чим останній був направлений до Шаргородського РЦЗ, але від направлення до Шаргородського РЦЗ для працевлаштування і отримання відповідної допомоги відмовляється. Проведення профілактичних бесід з обвинуваченим щодо лікування від алкогольної залежності не дали результатів. У період іспитового строку ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим письмово попереджався про скасування іспитового строку. Обвинувачений на теперішній час проживає разом із своїми батьками, у будинку останніх. Раніше обвинувачений проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , має двох синів, які навчаються у Буднянській школі-інтернаті. На даний час обвинувачений не працює, утримується за рахунок сезонних заробітків; негативно охарактеризований за місцем проживання; висловлює плани на майбутнє бажає змінити свій спосіб життя; має схильність до агресії в стані алкогольного сп`яніння, зокрема, щодо колишньої співмешканки, схильний до вчинення кримінальних правопорушень під впливом алкоголю, не виявляє мотивації до зменшення вживання алкогольних напоїв (а.с.27-30).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як дуже високий (а.с.27-30).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах, пов`язаних з ізоляцією його від суспільства, оскільки, на думку укладача досудової доповіді, без цілодобового нагляду та контролю за поведінкою обвинуваченого, його виправлення та запобігання вчиненню повторного кримінального правопорушення, неможливе (а.с.27-30).

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні 24.05.2021 року.

Начальник Шаргородського РС з питань пробації ОСОБА_13 прибула у судове засідання 24.05.2021 року та підтримала досудову доповідь.

Сторони кримінального провадження не висловили зауважень щодо досудової доповіді.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , зокрема, приймає до відома інформацію, що характеризує особу останнього, щодо відсутності намірів і готовності до змін способу свого життя, відсутності намірів щодо припинення вживання алкогольних напоїв, відсутності намірів щодо працевлаштування.

Також, суд враховує, що під час перебування обвинуваченого на обліку в органі пробації у зв`язку із відбуванням покарання за вироком Шаргородського районного суду від 23.12.2020 року, уповноваженим працівником органу пробації здійснювалися профілактичні заходи та надавалися роз`яснення щодо недопущення вчинення кримінальних правопорушень, що вбачається із досудової доповіді. Разом з тим, ОСОБА_3 не надав належної уваги профілактичним заходам органу пробації.

З урахуванням наведених вище обставин суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді арешту.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ст.126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт, або арешту, або обмеження волі, або позбавлення волі.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 покарання за вказаною статтею у виді громадських робіт, обмеження волі, так як вважає, що таке покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Також, суд не вбачає правових підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України щодо ОСОБА_3 .

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, згідно зі статтею 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді арешту, суд виходить із того, що воно буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Шаргородського районного суду від 23.12.2020 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців з випробуванням та іспитовим строком у два роки, тобто вчинив новий умисний злочин у період іспитового строку, суд приходить до переконання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.71 КК України, частиною першою якої передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Також, суд виходить із роз`яснень, що містяться в п.25 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року (з наступними змінами) №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких за сукупністю вироків (ст.71КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також

коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до

набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК судам належить

враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути

більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж

невідбута частина покарання за попереднім вироком.

При цьому, при складанні покарань у виді арешту і позбавлення волі і переведенні менш суворого виду покарання у більш суворий слід врахувати правила п.п. «а» п.1 ч.1 ст.72 КК України щодо їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ст.126-1 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та засудити його до покарання у виді арешту на п`ять місяців.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 23.12.2020 року три роки чотири місяці позбавлення волі і остаточно ОСОБА_3 до відбування призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки дев`ять місяців, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, згідно із ст.72 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1