ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1570/21 Справа № 210/761/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року про відмову в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким залишено без задоволення.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, мав 6 стягнень за порушення умов відбування покарання, не працевлаштований, має 2 заохочення, до виконання вимог адміністрації ставиться не завжди сумлінно. Враховуючи зазначене, а також той факт, що не відбута частина покарання складає більше двох років, суд прийшов до висновку, що засуджений не довів свого виправлення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою його клопотання про заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що за час відбування покарання він характеризується позитивно, допускав порушення режиму утримання, однак стягнення погашені за плином часу, має 2 заохочення за сумлінну поведінку, не має можливості працевлаштуватись у зв`язку з відсутністю вакантних місць на підприємстві установи, відбув більше 2/3 строку покарання, переніс 2 серцевих напади та 1 мікроінфаркт внаслідок смерті матері, має на утриманні бабусю 1941 року народження та малолітню сестру 2015 року народження, а також вагітну цивільну дружину, які потребують його догляду та піклування.
Крім цього, зазначає, що заміна покарання більш м`яким не звільняє його від відбування покарання, а лише змінює умови утримання та надає можливість довести суспільству своє виправлення. Враховуючи вказане, вважає, що своєю поведінкою довів виправлення.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу засудженого, вважали за необхідне ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.
Відмовляючи в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання останній характеризується посередньо, за тривалий час відбуття покарання не був працевлаштований, допускав порушення режиму утримання за що мав 6 стягнень, які погашені за плином часу, має 2 заохочення, не відбута частина покарання є значною та складає більше двох років, а тому суд дійшов висновку про те, що засуджений не довів свого виправлення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується також й апеляційний суд, оскільки, як встановлено матеріалами справи, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 289 КК України за які йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців позбавлення волі, відбув більше 2/3 строку покарання, за час відбуття покарання характеризується посередньо, допускав порушення умов режиму утримання за що мав 6 дисциплінарних стягнень, які не зняті, однак погашені за плином часу, має 2 заохочення, не працевлаштований, залучався до суспільно-корисних робіт з благоустрою відділення, не відбута частина покарання складає 1 рік 10 місяців днів.
Посилання засудженого ОСОБА_6 про те, що судом не правильно надано оцінку його характеристиці, оскільки було враховано стягнення, які погашені за плином часу є неприйнятним з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
У роз`ясненнях, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26 квітня 2002 року зазначено про те, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як з засудженими, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу. Більше того, вказана поведінка засудженого має бути оцінена за весь час відбування покарання, а не за окрему його частину.
Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 допускав порушення режиму утримання за що мав 6 дисциплінарних стягнень (останнє 19.07.2019 року), які на день розгляду справи судом погашені за плином часу. В той же час до засудженого було застосовано 2 заохочення за сумлінну поведінка та ставлення до праці і виконання робіт з благоустрою відділення.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.
Як видно з висновків суду та не оскаржується самим ОСОБА_6 , за час відбуття покарання він не був працевлаштованим на підприємстві установи у зв`язку з відсутністю вакантних робочих місць. З такими доводами засудженого апеляційний суд не може погодитись, оскільки ОСОБА_6 фактично відбувши більше 6 років позбавлення волі у трьох різних установах виконання покарання так і не зміг працевлаштуватись, що свідчить виключно про відсутність особистого бажання самого засудженого. При цьому, виконання робіт з благоустрою відділення, як і дотримання вимог режиму утримання є не правом, а обов`язком засуджених до позбавлення волі.
Вказане свідчить про те, що поведінка та психологічне ставлення засудженого ОСОБА_6 щодо дотримання умов відбування покарання та його ставлення до праці змінились в позитивну сторону, однак не свідчить про те, що він став на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розгляд питання про заміну режиму відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 є передчасним.
Інші посилання засудженого ОСОБА_6 , зокрема на те, що в нього погіршився стан здоров`я у зв`язку зі смертю матері, він має на утриманні бабусю та неповнолітню сестру, не спростовують висновків суду.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути неповноту судового розгляду не встановлено, а доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак ухвала суду має бути залишена без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року про відмову в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4