КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 19 травня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено у ході проведення обшуку 09 лютого 2021 року за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 50 000 доларів США 500 купюр номіналом 100 доларів США.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, його відповідність критеріям ст. 98 КПК України.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Представник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне.
Зокрема, зазначає, що прокурором не доведено те, що згадане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а також доказів. Які свідчать про володіння, користування чи розпоряджання ОСОБА_6 таким майном.
Звертає увагу на те, що 11 лютого 2021 року прокурор звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з аналогічним клопотанням про арешт грошових коштів, у задоволенні якого відмовлено.
Разом з тим, не зважаючи на відмову слідчого судді, прокурор зловживаючи своїми процесуальними правами та грубо порушуючи приписи ч. 5 ст. 171 КПК України, повторно 02 березня 2021 року звернувся з клопотанням, з пропуском строку до іншого суду, а саме Печерського районного суду міста Києва, що не передбачено жодною нормою КПК України.

Окрім того, представник зауважує, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року про надання дозволу на обшук відмовлено у задоволенні клопотання щодо відшукування та вилучення саме майна (речей, цінностей, грошей), однак, посадовими особами прокуратури, у порушення згаданої ухвали, вилучено грошові кошти у сумі 50000 доларів США.

Зважаючи на викладене, представник вважає, що у клопотанні прокурора не дотримано більшості вимог ст.ст. 171, 172 КПК України, що є грубим порушенням норм чинного Кримінального процесуального кодексу України та підставою для відмови у накладенні арешту на майно.
В судове засідання учасники провадження не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно та належним чином, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за їх відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13 січня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000038 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 361-1 КК України.
До органу досудового розслідування надійшли матеріали з Департаменту контр розвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки України щодо невстановленої групи осіб, з числа хакерського середовища, яка причетна до функціонування та розповсюдження шкідливого програмного засобу, а саме вірусу-вимагача.
Встановлено, що до здійснення протиправної діяльності може бути причетний громадянин України ОСОБА_6 , який використовуючи різні псевдоніми здійснює діяльність з налаштування шкідливого рекламного трафіку, який провантажує шкідливі програмні засоби для несанкціонованого доступу до комп`ютерних мереж.
09 лютого 2021 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, а саме 500 (п`ятсот) купюр номіналом 100 доларів США, походження яких ОСОБА_6 не зміг пояснити.
02 березня 2021 року начальник відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на згадані вище грошові кошти.
Ухвалою слідчого судді названого районного суду від 05 березня 2021 року клопотання прокурора задоволено.
Таке рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.
Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000038 про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку 09 лютого 2021 року за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора, дослідивши матеріали додані до нього, вислухавши пояснення прокурора та представника володільця майна, всупереч доводам викладеним в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки воно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на зазначені вище грошові кошти є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 від 10 лютого 2021 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку 09 лютого 2021 року за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги представника. При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника майна, володільця майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вказані особи доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи представника про те, що у матеріалах провадження відсутні докази про володіння, користування чи розпоряджання ОСОБА_6 раніше загаданим майно, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зважаючи на те, що грошові кошти вилучено саме за місцем проживання ОСОБА_6 і належності їх іншим особам, ОСОБА_6 чи його представником не доведено. Крім того, відповідно до протоколу обшуку від 09 лютого 2021 року ОСОБА_6 походження вказаних грошових коштів пояснити не зміг.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук не надано дозволу на вилучення вищевказаного майна, є безпідставними зважаючи на положення ч. 2 ст. 168 КПК України.
Твердження представника про порушення прокурором строку на звернення з клопотанням про арешт майна, не є визначеною законом підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна. Крім того, вказана обставина була відома слідчому судді та врахована ним при прийнятті оскаржуваного рішення.
Зважаючи на вищевикладене у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року, якою задоволено клопотання начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено у ході проведення обшуку 09 лютого 2021 року за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/10645/21-к Справа №11-сс/824/2226/2021 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1