КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 10 лютого 2021 року апеляційні скарги представника - адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ТОВ «Фрунзе 69» та прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2021року,

за участі: адвоката прокурора ОСОБА_5 ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003138 від 05 листопада 2020 року.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник - адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ТОВ «Фрунзе 69» та прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_6 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (інша будівля спеціально допоміжного обладнання (літ. В), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, площею 5760, 7 кв. м.), яке належить на праві приватної власності ТОВ «Фрунзе 69», код ЄДРПО 43043477, з метою збереження речових доказів, шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на об`єкт нерухомості.

Апелянти вважають оскаржувану ухвалу незаконною через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначають, що дії нотаріуса, незаконність яких є підтвердженою у встановленому законом порядку, є складовою частиною об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним заволодінням майном, що належить ТОВ «ФРУНЗЕ 69». Вказані незаконні дії нотаріуса є похідними від можливих протиправних дій посадових осіб ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», та спрямовані на реалізацію єдиного умислу скерованого на вчинення кримінального правопорушення.
Вважають, що вказані обставини виступають об`єктом досудового розслідування у кримінальному провадженні та підлягають дослідженню з урахуванням вимог статті 2 КПК України.

Відтак, з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості їх відчуження є необхідність у накладенні арешту на приміщення будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ТОВ «Фрунзе 69».

Окрім того, про накладення арешту на зазначене майно наполягає законний власник майна - ТОВ «Фрунзе 69», який звернувся з відповідним клопотанням до прокурора та висловив свою позицію під час розгляду клопотання слідчим суддею.

На думку апелянтів, слідчим суддею помилково не враховано положення норм кримінального процесуального закону та доводи клопотання в частині підстав накладення арешту на зазначене майно.

Заслухавши доповідь судді, доводи представникавласника майна та прокурора, які просили задовольнити подані апеляційні скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Подільським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 05 листопада 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003138, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за фактом вчинення шахрайських дій посадовими особами ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «Інвестхіллс Веста», внаслідок чого вони заволоділи приміщенням розташованим за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 69, власником якого є ТОВ «Фрунзе 69».
11січня 2021 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 69 (інше будівля спеціально допоміжного обладнання (літ. В), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00, площею 5760, 7 кв.м.), яке належить на праві приватної власності ТОВ «Фрунзе 69», , з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на об`єкт нерухомості.
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено з тих підстав, що обставини кримінального правопорушення, викладені в клопотанні не містять зазначення того в чому конкретно полягав обман чи зловживання довірою невстановлених слідством осіб, кого вони ввели в оману чи чиєю довірою зловживали з метою заволодіння майном.
Як зазначено слідчим суддею, доводи прокурора фактично зводяться до доведення необґрунтованості вчинення нотаріусом 05 жовтня 2020 року нотаріальних дій, внаслідок яких право власності на майно перереєстровано на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», що само по собі не свідчить про наявність ознак шахрайських дій. Окрім того, враховано відомості, що містяться в клопотанні представника ТОВ «Фрунзе 69» від 28 грудня 2020 року щодо накладення арешту, яким визнається наявність спору з ТОВ «Інвестохіллс Веста».

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі збереження речових доказів.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слід переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, - з метою збереження речових доказів, пославшись на те, що постановою таке майно визнано речовим доказам.

Однак, колегія суддів вважає, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався слідчий.

Доводи прокурора про відповідність вилученого майна, критеріям передбаченим ст. 98 КПК України, - не є безумовною підставою для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів. Слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям зазначеної статті, при цьому його висновки не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

З наявних матеріалів провадження вбачається, що право власності на приміщення, що знаходяться у АДРЕСА_1 на даний час зареєстровано за ТОВ «Фрунзе 69», що підтверджується інформаційною довідкою з відповідного Державного реєстру від 28 грудня 2020 року, яку додано до матеріалів клопотання.
У клопотанні прокурора зазначено, що невстановлені особи можуть вчинити в подальшому неправомірні дії, спрямовані на заволодіння вказаним об`єктом нерухомості.
Однак, згідно інформації, що міститься в витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0003138 розслідується за фактом вчинення закінченого злочину тобто дій, які вчиненні до внесення відомостей до ЄРДР, а не готування чи замаху на вчинення шахрайства чи інших злочинів у майбутньому.
Відтак, подальші злочинні дії, які вчинені або можуть бути вчинені після дати реєстрації кримінального провадження №0003138 від 05 листопада 2020 року, не входять до предмету доказування у ньому.
Враховуючи зазначене, існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів спростовується та свідчить про формальність постанови слідчого про визнання зазначеного майна речовими доказами.

Факт перереєстрації 05 жовтня 2020 року нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 69, власником якого є ТОВ «Фрунзе 69» на ТОВ Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» приватним нотаріусом ОСОБА_8 в порядку звернення на предмет іпотеки не може бути підставою для накладення арешту.
Вказані реєстраційні дії стали предметом оскарження до комісії Міністерства юстиції України, за результатами якого скаргу ТОВ «Фрунзе 69» задоволено, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про право власності ТОВ «Фрунзе 69» на будівлю, розташовану за адресою:м. Київ, вул. Кирилівська, 69.
Відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Доводи апеляційних скарг не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки прокурор не позбавлений права повторного звернення з відповідним клопотанням.

Окрім того, прокурором та представником ТОВ «Фрунзе 69» не надано інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо належності вказаного майна ТОВ «Фрунзе 69» на час апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0003138 від 05.11.2020 р., - залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ТОВ «Фрунзе 69» та прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_6 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

У справі викладено окрему думку судді ОСОБА_9

Судді:
ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 758/155/21 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_10
Провадження № 11сс/824/1287/2021 Доповідач ОСОБА_9
Категорія ст.170 КПК