Справа № 339/421/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2021 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000169 щодо обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, згідно ст.89 КК України є таким, що немає судимості,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) при таких обставинах.
ОСОБА_4 01 грудня 2020 року приблизно о 14 год., перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_5 , куди зайшов з метою відвідування господині, побачивши біля вказаного будинку велосипед ММВЗ «АИСТ», залишений потерпілим, з корисливою метою і з таким же умислом для подальшого власного використання, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав даний велосипед, вартістю 900грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.
В судовому засіданні ОСОБА_4 спочатку вину не визнав та вказував, що взяв велосипед, але не з корисливих мотивів, а для того, щоб поїхати в магазин і в подальшому мав намір його повернути. Зокрема, пояснив, що прийшов до свого знайомого ОСОБА_7 , стукав у вікно, але нікого не було вдома, і він побачив велосипед, який вирішив взяти та поїхати на ньому в магазин за спиртними напоями та не знав, що це велосипед потерпілого. Мав намір повернути велосипед, але він був вилучений у нього працівниками поліції. Інколи брав у ОСОБА_7 велосипед, але іншої марки і подумав, що ОСОБА_8 купив другий велосипед. В подальшому, після допиту свідка ОСОБА_5 він вину визнав повністю та пояснив, що вчинив крадіжку велосипеда з метою його перепродажі. У вчиненому кається, примирився з потерпілим, добровільно відшкодував шкоду та просить суворо не карати.
Винність ОСОБА_4 в кримінальному проступку, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами у справі: поясненнями потерпілого, свідка ОСОБА_5 , матеріалами справи.
Так, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що з ОСОБА_7 працював тривалий час і за домовленістю з ним та його дружиною ОСОБА_5 залишав з літа 2020 року у них на подвір"ї велосипед біля сходів під вікном, оскільки цим велосипедом добирався з дому в с.Міжріччя на роботу в м.Болехів, де працював робітником в ЖКП. Того дня, залишивши велосипед у вказаному місці, повернувся на роботу і жінка ОСОБА_7 покликала та повідомила його про те, що коли йшла додому, то побачила як ОСОБА_4 виїжджав на його велосипеді. Він зателефонував на "102", приїхали працівники поліції, яким він разом з дружиною ОСОБА_7 надавав пояснення. Коли вечером приїхав з роботи додому, то зателефонував працівник поліції та повідомив про те, що велосипед знайшовся. Велосипед йому повернули і він підписав документи. Вартість велосипеда ставить 900 грн. Просив обвинуваченого суворо не карати.
Свідок ОСОБА_5 підтвердила, що повертаючись додому, побачила, як з їхнього продвір"я поїхав ОСОБА_4 на велосипеді, якого потерпілий ОСОБА_6 залишав на певний час у них під стіною вікна будинку з 8 год. до 17 год. Про даний факт вона повідомила власника велосипеда ОСОБА_6 . Також пояснила, що її співмешканець ОСОБА_9 мав власний велосипед, але іншої марки і ніколи не давав кататись на ньому ОСОБА_4 . Останній раз бачила обвинуваченого в них в будинку більше 5 років назад.
Вищевказані показання потерпілого та свідка щодо вчинення крадіжки обвинуваченим є послідовними та повністю підтверджуються матеріалами справи.

Так, з протоколом огляду місця події з фототаблицями від 01 грудня 2020 року зафіксовано огляд подвіря по АДРЕСА_2 , вхід до якого здійснюється з проїжджої частини вулиці через грунтову дорогу, територія не огороджена, звідки було викрадено велосипед (а.с.26-29).

З заяви ОСОБА_4 вбачається, що він добровільно видав працівникам поліції велосипед, який 01 грудня 2020 року біля 13 год. викрав з подвір`я знайомої ОСОБА_10 (а.с.30).

Згідно протоколу огляду предмета з фототаблицями від 02 грудня 2020 року, об`єктом огляду являється велосипед марки ММВЗ «АИСТ», який добровільно виданий ОСОБА_4 .
Під час огляду встановлено, що велосипед зроблений із металу та пофарбований в чорно-білий колір. На момент огляду велосипед перебуває у справному стані. По завершенню огляду вказаний велосипед опечатано бирками з роз`яснювальними написами (а.с.34-37).
Відповідно до постанови від 02 грудня 2020 року, добровільно виданий ОСОБА_4 , велосипед ММВЗ «АИСТ» визнано речовим доказом. Вказаний велосипед після проведення експертизи поміщено в кімнату зберігання речових доказів (а.с.31-32).
Розпискою ОСОБА_6 підтверджується, що 09 грудня 2020 року він отримав від працівників поліції належний йому велосипед ММВЗ «АИСТ»викрадений у нього 01 грудня 2020 року (а.с.33).

Згідно висновку експерта СЕ-19/109/14/2-927ТВ/20 від 15 грудня 2020 року, ринкова вартість бувшого у вжитку велосипеда марки ММВЗ «АИСТ» (відповідно до опису та наданих фотографій) станом на 01 грудня 2020 року могла становити 900 грн. (а.с.40-44).
Оцінюючи докази, суд критично оцінює попередні пояснення обвинуваченого під час судового слідства про те, що він не мав наміру викрадати велосипед, а хотів лише покататися на ньому та повернути.

Так, суд бере до уваги, що обвинувачений заволодів велосипедом, коли власник будинку та потерпілий не бачили, як він бере велосипед, те, що, дій, щоб повернути велосипед не вчинював, хоча мав таку можливість, а велосипед був вилучений працівниками міліції.

При цьому, свідок ОСОБА_5 підтвердила про те, що обвинувачений ніколи не користувався з дозволу її співжителя ОСОБА_9 належним йому велосипедом іншої марки, ніж був викрадений у потерпілого.

Викрадення майна може вчинятися у будь-який спосіб: таємно (коли ніхто не бачить); відкрито (на очах у очевидців); шляхом обману чи зловживання довірою (коли володілець сам передає майно зловмиснику, не розуміючи злочинних намірів останнього); із застосуванням насильства чи погроз.

Таким чином такі доводи обвинуваченого про те, що він не мав наміру заволодіти майном потерпілого, хотів повернути велосипед, є неспроможними, та спростовуються наведеним вище доказами.

Крім того, в подальшому обвинувачений, визнаючи свою вину, вказував, що діяв умисно, з корисливими метою та мотивом збагатитись за рахунок чужого майна, оскільки, вчинивши крадіжку велосипеда, мав намір його продати.

Згідно диспозиції ч.1 ст. 185 КК України, відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення настає у разі таємного викрадення чужого майна (крадіжки).
Таким чином, проаналізувавши зазначені вище докази та обставини вчинення злочину, суд приходить до переконливого висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а тому його дії правильно кваліфіковані , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Згідно санкції ч.1 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65, 66, 67 КК України бере до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого, а також думку потерпілого щодо призначеного покарання, обставину, що пом`якшує покарання ( відшкодування шкоди) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Суд не погоджується із зазначеною в обвинувальному акті пом`якшуючою покарання обвинуваченому обставиною - щире каяття.

За нормативним визначенням щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини, готовності нести кримінальну відповідальність і відшкодувати завдану шкоду.

Разом з тим, як встановив суд, обвинувачений визнав вину тільки в кінці судового слідства після надання стороною обвинувачення достатніх доказів на підтвердження його винуватості у вчиненому.

При призначенні покарання, суд також враховує, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра в медичних закладах за місцем проживання не перебуває, вчинив кримінальний проступок, не вперше притягується до кримінальності відповідальності, але судимості погашені та у відповідності до вимог ст. 89 КК України, є особою, що немає судимості, не працює та не зайнятий корисним ділом, злочин вчинив з корисливих мотивів (а.с.45-52).
Статтею 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи особу обвинуваченого, обставини вчинення вказаного правопорушення, суд приходить до переконання про призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт, оскільки їх виконання на благо суспільства, зможуть змусити обвинуваченого усвідомити необхідність правомірної поведінки і відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи".
Долю речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України, у відповідності до якої, майно, яке було об"єктом кримінального правопорушення повертається законним володільцям.
Суд також вважає за необхідне за правилами ч. 2 ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта в розмірі 490 грн. (а.с.39).
На підставі викладеного, керуючись ст. 369-374 КПК України суд, -
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 140 (сто сорок) годин громадських робіт.
Речовий доказ: велосипед ММВЗ «АИСТ», який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 , залишити йому, як власнику.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 490 ( чотириста дев"яност) грн. за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/109/14/2-927ТВ/20 від 15 грудня 2020 року.
До набрання вироку законної сили підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 немає.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Болехівський міський суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1