КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Обухівського районного суду Кивської області від 11.02.2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Обухівського районного суду Кивської області від 11.02.2021 року продовжено ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.04.2021 року включно, а також вирішено інші питання.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, зокрема з огляду на фактичні обставини справи, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинувачених винуватими у інкримінованих злочинах, дані про їх особи, зокрема відсутність переконливих доказів про наявність сім`ї, відсутність офіційних місця роботи та джерела доходів, їх вік, рід занять, стан здоров`я. При цьому стороною захисту не доведено зменшення або зникнення ризиків, які обумовлювали обрання та продовження дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а судове провадження по справі ще не закінчено і судом не здійснено допит потерпілих та свідків.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою змінити останньому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять належних, достовірних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину. Також вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_6 у даному провадженні відсутні, а клопотання сторони обвинувачення не містить даних, які б доводили їх наявність. При цьому, поза увагою суду залишились дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме що останній характеризується позитивно, має соціальні зв`язки, алкогольних та тютюнових виробів не вживає, наміри чинити злочини відсутні, має намір працювати, одружитися та завести сім`ю. Також поза увагою суду залишились дані, що ОСОБА_6 від слідчих органів не переховувався, під час затримання опору не чинив.
Відповідно до положень ст. 422-1 КПК Українирозгляд апеляційних скарг здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченомуОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Кивської області від 11.02.2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.04.2021 року включно, а також вирішено інші питання, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3