Справа № 154/2002/19 Провадження №11-кп/802/157/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
представника потерпілих - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської обласної прокуратури ОСОБА_11 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 11 листопада 2020 року, якою повернуто прокурору клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000036 від 14.01.2018 року за ч.1 ст.119 КК України стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 11.11.2020 року повернуто прокурору клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 14.01.2018 року, за ч.1 ст.119 КК України стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 .
Своє рішення суд мотивував тим, що в підготовчому судовому засіданні встановлено, що при складанні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стороною обвинувачення не дотримано вимог ст.291 КПК України, зокрема у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру стороною обвинувачення не зазначено про наявність та відсутність усіх пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, на що вказує потерпіла та її представник, не зазначено розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка на даний час вже визначена потерпілою ОСОБА_12 у поданому цивільному позові. Разом з тим встановлено, що особі, щодо якої вирішується питання про застосування заходів виховного характеру ОСОБА_7 на цей час виповнилося 18 років і останній є повнолітнім. Вказане свідчить про те, що примусові заходи виховного характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітнього. Вони застосовуються, не лише за умови вчинення особою, яка після досягнення 11-річного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, а і якщо під час постановлення ухвали про застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці. Зазначені вище обставини вказують на невідповідність клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру вимогам КПК України, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про неможливість його призначення до судового розгляду та необхідність повернення прокурору.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у кримінальному провадженні, вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою у зв`язку з тим, що висновки суду не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, оскільки слідчим та прокурором при складанні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_7 за ч.1 ст.199 КК України дотримано в повному обсязі вимог ст.ст.291, 292 КПК України. Вказує на те, що помилковим та передчасним є висновок суду про те, що у клопотанні про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру на зазначено про наявність та відсутність усіх пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, на що вказує потерпілий та її представник. Про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, слідчий та прокурор встановлюють в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження та відповідно наводять ці обставини в обвинувальному акті чи клопотанні про застосування примусового заходу виховного характеру. У даному випадку у клопотанні про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру зазначено про наявність встановлених під час досудового розслідування прокурором обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, чим дотримано вимоги ст.291 КПК України. При цьому, встановити наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, суд може лише за наслідками судового розгляду відповідного кримінального провадження, а не під час проведення підготовчого судового засідання. Окрім того, необґрунтованими є висновки суду про те, що у клопотанні не зазначено розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка на даний час вже визначена потерпілою ОСОБА_12 у поданому цивільному позові. Так як потерпіла ОСОБА_12 відповідну позовну заяву подала лише під час підготовчого судового засідання, за таких обставин слідчий та прокурор не вправі були зазначити у клопотанні про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням. Не може слугувати підставою для повернення прокурору клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, той факт, що на час розгляду клопотання ОСОБА_7 досяг повноліття і до нього неможливо застосувати примусові заходи виховного характеру. Відповідно до ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України. Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду України у справі № 198/8/17 від 12.04.2018 року за результатами розгляду касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.04.2017 року у кримінальному провадженні № 0000350 про застосування примусових заходів виховного характеру щодо особи, яка на дату розгляду клопотання досягла повноліття. Вказані положення Закону зобов`язують суд розглянути відповідне клопотання та прийняти одне з рішень, передбачених ч.2 ст.500 КПК України. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд з розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду першої інстанції повідомив ким та в якому обсязі вона оскаржена, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; представника ОСОБА_10 , який заперечив доводи апеляційної скарги, просив ухвалу залишити без змін; захисник ОСОБА_9 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 , просили задоволити апеляційну скаргу прокурора; суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі матеріалами в межах поданої апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, апеляційний суд вважає переконливими доводи прокурора в апеляційній скарзі про допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання і ухвалення необґрунтованого рішення про повернення клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

У ст.ст.109, 292 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру та його додатків. Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати. Повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Згідно вимог ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, а також клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру мають містити, з поміж іншого: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, тощо.
Повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Перевіривши клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000036 від 14.01.2018 року, стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки дій, передбачених ч.1 ст.119 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що при його складенні дотримано вимоги, передбачені ст.291 КПК України, а висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

У клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 зазначено про наявність встановлених під час досудового розслідування обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, а обставин що у розумінні ст.67 КК України обтяжують покарання органом досудового розслідування не встановлено.

Щодо не зазначення у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то слід врахувати, що лише під час підготовчого судового засідання у суді першої інстанції 12.10.2020 року потерпілою ОСОБА_12 подано позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину. А тому такі відомості відсутні у клопотанні.

Також не може слугувати підставою для повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , той факт, що на час розгляду клопотання ОСОБА_7 досяг повноліття і до нього неможливо застосувати примусові заходи виховного характеру з наступних підстав.

Вимогами ч.2 ст.97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 цього Кодексу, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Примусові заходи виховного характеру є єдиним з заходів кримінального примусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.
Положенням ст.501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише два види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчиненні неповнолітнім, зазначеним у ст.498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факту вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.500 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.
За таких обставин, висновки суду про необхідність повернення прокурору клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, оскільки воно не відповідає вимогам КПК України, є необґрунтованими, як про це слушно зазначає прокурор, оскільки таке рішення може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення щодо повернення прокурору клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000036 від 14.01.2018 року за ч.1 ст.119 КК України стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 , суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є підставою для скасування ухвали і повернення провадження на новий розгляд у суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської обласної прокуратури ОСОБА_11 задоволити.
Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 11 листопада 2020 року, якою повернуто прокурору клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000036 від 14.01.2018 року за ч.1 ст.119 КК України стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 скасувати, і призначити новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 , в тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Головуючий

Судді