Справа № 744/803/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/156/21
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000327 від 22 листопада 2016 року за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семенівка Чернігівської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 05 жовтня 2015 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт (судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена);

2) 18 березня 2016 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72 Кримінального кодексу України до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці 10 днів (судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена);

3) 11 травня 2017 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців (судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена);

4) 27 лютого 2020 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України від відбування покарання звільненого з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням обов`язків на підставі ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України (судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 Кримінального кодексу України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року, та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі постановлено рахувати ОСОБА_8 з моменту його фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових товарознавчих експертиз в сумі 1132 гривні 80 копійок.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 22 листопада 2016 року, близько 02 години 00 хвилини, ОСОБА_8 на власному автомобілі приїхав до будинку АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_9 . ОСОБА_8 , заздалегідь знаючи, що у одній із господарчих будівель господарства ОСОБА_9 знаходяться бензопили, з прямим умислом, корисливим мотивом та метою, переліз на територію господарства через дерев`яний паркан та, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю господаря, проник до господарчої будівлі, звідки повторно викрав бензопилу, марки «Stihl 180», вартістю 778 гривень 00 копійок та бензопилу марки «Stihl 290», вартістю 1321 гривня 04 копійки, що належать ОСОБА_9 , і утримуючи при собі викрадене майно, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, отримавши тим самим реальну можливість розпоряджатись та користуватись ним на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку експерта № 81 від 30 січня 2017 року матеріальних збитків на загальну суму 2099 гривень 04 копійки.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у приміщення, вчиненому повторно ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України.

В подальшому, 28 листопада 2016 року, близько 14 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , проходячи повз Семенівську гімназію № НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_4 , побачив велосипед, марки «Ardis Santana», який стояв напроти приміщення гімназії та належав ОСОБА_10 . Підійшовши до даного велосипеда, ОСОБА_8 , маючи умисел на крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна та в подальшому, реалізуючи свій злочинний намір до кінця, діючи свідомо, з корисливим умислом, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, повторно скоїв крадіжку велосипеда, марки «Ardis Santana», вартістю 3045 гривень 00 копійок, після чого місце вчинення кримінального правопорушення залишив, отримавши тим самим реальну можливість розпоряджатись та користуватись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1051/17-24 від 06 березня 2017 року матеріальних збитків на загальну суму 3045 гривень 00 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України.

09 грудня 2016 року, близько 01 годині 00 хвилині, ОСОБА_8 , маючи умисел на крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна та в подальшому, реалізуючи свій злочинний намір до кінця, діючи свідомо, з корисливим умислом, зайшов до під`їзду № 5 п`ятиповерхового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . Знаходячись на майданчику між четвертим та п`ятим поверхами, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, повторно, за допомогою сімейного велосипедного ключа відкрутив два передні колеса з двох велосипедів марки «Ардіс», чоловічого та жіночого типу відповідно, вартістю 475 гривень 20 копійок, що належать ОСОБА_11 , а потім, вчинив крадіжку велосипеда, марки «Ardis Totem Spirit AMT», вартістю 2398 гривень 80 копійок, належного ОСОБА_11 , після чого, утримуючи при собі вищевказане майно, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, отримавши тим самим реальну можливість розпоряджатись та користуватись викраденим на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілій ОСОБА_11 , згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1049/1050/17-24 від 06 березня 2017 року матеріальних збитків на загальну суму 2874 гривні 00 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України.

05 грудня 2016 року, близько 12 години 00 хвилини, ОСОБА_8 на власному автомобілі приїхав до будівлі Семенівського РЕМ, що розташована по АДРЕСА_6 щоб вирішити свої побутові питання. Перебуваючи на території Семенівського РЕМ, ОСОБА_8 побачив на велосипедній стоянці велосипед марки «ARDIS», спортивного типу, який стояв там без нагляду. Після цього ОСОБА_8 з прямим умислом, корисливим мотивом та метою, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю господаря та сторонніх осіб, повторно, викрав спортивний велосипед марки «Ardis Sport Reider 26», що належить ОСОБА_12 , і утримуючи при собі викрадене майно, місце скоєння кримінального правопорушення залишив, отримавши тим самим реальну можливість розпоряджатись та користуватись ним на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 1048/17-24 від 06 березня 2017 року матеріальних збитків на суму 1724 гривні 60 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_8 вважати засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі..

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2020 року виконувати самостійно.

Не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , вказує, що оскаржуваним вироком обвинуваченому призначено покарання за злочин, який він вчинив до ухвалення попереднього вироку Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2020 року. Поза увагою суду залишилось те, що вказаним вироком обвинуваченому призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки. На думку прокурора, суд, призначаючи покарання з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України та застосовуючи принцип часткового складання покарань, одне з яких належить відбувати реально за даним вироком, а інше призначене із застосуванням іспитового строку за попереднім вироком, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, тому вирок підлягає зміні.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст.ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, як таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно; за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та обставини вчинених злочинів, наслідки, що настали, вартість викраденого майна, те що обвинувачений раніше неодноразово судимий, судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, не працюючий, який за зареєстрованим місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання, обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, яке виразилося у добровільному наданні визнавальних показань під час проведення слідчих експериментів, повне визнання обвинуваченим винуватості по всіх інкримінованих йому епізодах злочинів, та дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70, ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України

Проте, з такими висновками суду не погоджується колегія суддів та визнає слушними і такими, що підлягають задоволенню твердження прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Частина 4 ст. 70 КК України передбачає, що за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання за кримінальне правопорушення, яке він вчинив до ухвалення попереднього вироку Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2020 року. Вказаним вироком обвинуваченому призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року передбачено, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Апеляційний суд відмічає, що в даному випадку місцевий суд, призначаючи покарання з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України та застосовуючи принцип часткового складання покарань, одне з яких належить відбувати реально за даним вироком, а інше призначене із застосуванням іспитового строку за попереднім вироком, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказане порушення є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2020 року - зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 407-409, 411-419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2020 року відносно ОСОБА_8 змінити.

ОСОБА_8 вважати засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2020 року виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4