Провадження №11-кп/801/566/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000418, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01.03.2020. за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Гусятин Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Коханівка Липовецького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі.
Постановлено початок строку покарання відраховувати з моменту затримання з 01.03.2020 року.
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.03.2020. по 10.06.2020 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за родин день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частках на користь держави 1797 (одну тисячу сімсот дев`яносто сім) гривень 92 копійки процесуальних витрат на залучення експертів.
Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту та речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_9 вранці 01.03.2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, при зустрічі із малознайомим ОСОБА_11 на території залізничного вокзалу в м. Вінниці на площі Привокзальній, дізнався про наявність у останнього грошових коштів у невстановленій сумі. По завершенню вказаної зустрічі ОСОБА_9 , в стані алкогольного сп`яніння, вирішив заволодіти майном ОСОБА_11 , про що він у невстановлений спосіб домовився із ОСОБА_10 , вступивши таким чином з останнім у попередню змову на вчинення злочину. В подальшому, реалізовуючи вищевказану змову, ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_11 , домовившись із ним про зустріч о 16 год. 00 хв. Після чого, 01.03.2020 року приблизно о 16 год. 00 хв., перебуваючи біля приміщення котельні, яка розташована неподалік спортивного стадіону Вищого професійного училища №11 по вул. Немирівське шосе у м. Вінниці, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпивали алкогольні напої та в цей час ОСОБА_9 і ОСОБА_10 почали реалізовувати свій спільний злочинний умисел. Так, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_11 з вимогою передати йому наявні при потерпілому грошові кошти, на що ОСОБА_11 відмовив. Тоді ОСОБА_9 , діючи спільно із ОСОБА_10 , опираючись на дії один одного, керуючись метою власного незаконного збагачення, умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, штовхнув ОСОБА_11 , внаслідок чого він впав на землю, а ОСОБА_10 ногою наступив на руку ОСОБА_11 , та примусив не чинити опір. В цей час ОСОБА_9 з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_11 дістав належні потерпілому грошові кошти в сумі 2 000 грн. 00 коп., 50 доларів США, що станом на 01.03.2020 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 1 228 грн. 05 коп., та мобільний телефон марки «Huawei» моделі «Y7» в корпусі чорного кольору, ринкова вартість якого згідно висновку експерта № 1889/20-21 від 13.03.2020 року з урахуванням зносу становить 2 875 грн. 20 коп., при умові робочого стану та виконанні всіх функцій, що відповідні даній моделі. Вказані цінності ОСОБА_9 забрав собі, після чого разом із ОСОБА_10 вони залишили місце події. Згідно висновку експерта №253 від 02.03.2020 року у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: синці в потиличній ділянці по центру та праворуч, в тім`яній ділянці праворуч, в ділянці перенісся, на нижній повіці лівого ока з переходом на щоку, на шкірі верхньої губи по центру, на шиї, на правій кисті, садна на правій кисті, крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи по центру. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 виникли від травматичної дії (удару, тертя) тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні чи групові особливості якого (яких) у властивостях тілесних ушкоджень не відобразились, за давністю утворення відповідають терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи, - 01.03.2020 року, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок спільних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 завдані тілесні ушкодження а також матеріальна шкода на загальну суму 4 103 грн. 25 коп.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2021 року через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Просить постановити вирок, яким визнати винними ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.187 КК України та призначити більш суворе покарання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконний, необґрунтований, винесений без урахування всіх фактичних обставин справи, адже при кваліфікації дій обвинувачених суд дійшов невірного висновку про відсутність ознак нападу, через що безпідставно кваліфікував їх дії за ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна. Також на думку прокурора суд без урахування всіх даних про осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_9 призначив надто м`яке покарання. Окрім того судом при призначенні покарання ОСОБА_9 судом невірно визначено початок строку покарання та не прийнято рішення про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить зменшити призначений строк покарання та також зменшити тривалість іспитового строку.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні покарання ОСОБА_10 судом не було враховано відсутність майнових претензій до його підзахисного з боку потерпілого, його соціальні зв`язки, сімейний стан а також обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання визнання вини, щиросердне каяття та відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 також ставиться питання про зміну вироку суду першої інстанції через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні покарання ОСОБА_9 судом помилково було враховано наявність непогашеної судимості, оскільки обвинувачений насправді в силу ст.89 КК України є несудимим, а відтак помилковими є висновки суду про наявність обставини, яка обтяжує відповідальність рецидив злочинів. Зазначені обставини вважає достатніми для звільнення особи від відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, натомість підтримав доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та просив задовольнити в повному об`ємі.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали доводи своїх апеляційних скарг стосовно суворості призначеного покарання, при цьому заперечили проти апеляційної скарги прокурора.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні повідомлення про вручення судової повістки. Зважаючи на приписи ч.4 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності потерпілого.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та кваліфікував їх дії за ч.2 ст.86 КК України. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, яким судом надана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги прокурора в про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинувачених не спростовують висновків суду.
В ході апеляційного провадження судом за клопотання прокурора повторно досліджено висновок експерта від 05.03.2020. №253 (т.2, а.с.52) про встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_11 . З зазначеного висновку встановлено, що у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у виді синців в потиличній ділянці по центру та праворуч, в тім`яній ділянці праворуч, в ділянці перенісся, на нижній повіці лівого ока з переходом на щоку, на шкірі верхньої губи по центру, на шиї, на правій кисті; садна на правій кисті; крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи по центру. Вказані тілесні ушкодження виникли від травматичної дії (удару, (тертя), тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, за давністю утворень відповідають терміну, зазначеному в постанові про призначення експертизи 01.03.2020. та за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.5 «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).
Судом апеляційної інстанції відхилено клопотання прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про допит потерпілого ОСОБА_11 , оскільки останній будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання не виявив бажання прийняти участь, а за приписами кримінального процесуального закону участь в апеляційному провадженні є правом, а не обов`язком потерпілого, як і правом надавати пояснення чи відмовитись від такого.
Стосовно доводів прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність (застосування закону про менш тяжке кримінальне правопорушення), суд зазначає, що судом першої інстанції з допиту потерпілого ОСОБА_11 встановлено, що під час спільного розпивання спиртних напоїв разом з обвинуваченими ОСОБА_9 раптово повалив його на землю, наказав віддати гроші та телефон, таким чином заволодівши його майном. ОСОБА_10 при цьому наступив йому на руку з метою припинення опору. Палиці в руках обвинуваченого не бачив. Під час опору обвинувачені заподіяли йому тілесні ушкодження.
З таких показань потерпілого та дослідженого судом першої інстанції, а за клопотанням прокурора і судом апеляційної інстанції висновку експерта про встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_11 встановлено наявність у останнього легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розгляду здоров`я. З обставин, викладених в показаннях потерпілого не випливає, що в діях обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наявні ознаки розбою, тобто нападу з метою негайного заволодіння чужим майном.
Так, ККС ВС в постанові від 19.06.2018 у справі №686/8655/15-к визначив критерії розмежування розбою (ст.187 КК України) від грабежу (ст.186 КК України) зазначивши що таким критерієм насамперед виступає характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки немає.
В розумінні диспозиції статті 187 КК України небезпечним для життя і здоров`я насильством є заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкі тілесні ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.
Оскільки таких обставин ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не встановлено, висновки суду про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та вчинене за попередньою змовою групою осіб є правильним, а доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду.
Проте доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування закону, який підлягав застосуванню) суд вважає обґрунтованими.
Як убачається з вироку, суд призначив покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та постановив початок строку покарання рахувати з моменту затримання з 01.03.2020.
Однак відповідно до п.п.12 п.2 ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині обвинувального вироку суд зазначає рішення про залік досудового тримання під вартою (попереднє ув`язнення).
За приписами ч.5 ст72 КК України в разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Як убачається з вироку ОСОБА_9 був затриманий 01.03.2020 року та до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на весь час досудового розслідування, судового розгляду та апеляційного провадження.
Таким чином зазначений період йому слід зарахувати в строк покарання за правилами ч.5 ст72 КК України.
Щодо доводів апеляційних скарг прокурора в частині м`якості призначеного покарання та захисників в частині суворості призначеного покарання, суд зазначає, що згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст.65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки: саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму ВСУ №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають з-полміж іншого оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості суд зазначає, що з оскаржуваного вироку вбачається, що призначаючи покарання останньому суд врахував, що ОСОБА_9 раніше судимий, задовільно характеризується, не одружений, не працює. За відсутності обставин, які пом`якшують покарання, суд вказав на обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання особи рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Проте з такими висновками частково не погоджується суд апеляційної інстанції. В матеріалах провадження, досліджених судом першої інстанції, наявні вимога УІАП ГУНП у Вінницькій області ДІАП про наявність судимостей (т.2, а.с.110-111) а також вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 06.06.2013 року (т.2, а.с.211-221), згідно якого ОСОБА_9 був засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Відомості про інші засудження ОСОБА_9 відсутні.
За приписами п.1 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені відповідно до ст.75 КК України, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасовано з інших підстав, передбачених Законом.
За наведених обставин судом помилково вказано про наявність непогашеної судимості у ОСОБА_9 , через що зазначена вказівка підлягає виключенню як зі вступної частини вироку, так і посилання на дану обставину при призначенні покарання, оскільки особа в даному випадку в силу ст.89 КК України є такою, що не має судимості.
Окрім цього, за відсутності непогашеної судимості з мотивувальної частини вироку необхідно виключити обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_9 рецидив злочинів.
Враховуючи вищезазначене, призначене судом покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років необхідно зменшити, призначивши його (покарання) в мінімальному розмірі, встановленому санкцією частини статті, але таке, яке слід відбувати реально.
Стосовно ж доводів захисника про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, суд зазначає, що умовою такого звільнення на підставі ст.75 КК України є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
У даному ж випадку враховуючи тяжкість злочину та особу винного, який посередньо характеризується, через відсутність роботи та сім`ї немає міцних соціальних зав`язків, вчинив злочин за наявності обставини, що обтяжує відповідальність, а саме в стані алкогольного сп`яніння, неможливо дійти висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.
За наведених обставин доводи апеляційної скарги захисника в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України не ґрунтуються на законі.
Щодо вимог апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в частині зменшення терміну іспитового строку, суд вище зазначав, що звільнення з випробуванням на підставі ст.75 КК України має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Очевидно, такі зміни досягаються шляхом здійснення нагляду органами пробації за поведінкою засудженого в процесі виконання повноважень та контролю за виконанням обов`язків, які суд покладає на особу згідно ст.76 КК України.
Частиною 4 статті 75 КК України визначено можливу тривалість іспитового строку, яка складає від одного до трьох років.
Зважаючи на дискреційні повноваження суду у кожному конкретному випадку суд визначає тривалість іспитового строку з урахуванням обставин провадження та особи обвинуваченого.
У даному випадку з урахуванням особи ОСОБА_10 , який в силу ст.89 КК України є несудимим, позитивно характеризується, одружений, має тимчасові заробітки, встановлена судом максимальна тривалість іспитового строку є необхідною для досягнення мети виправлення і перевиховання особи без відбування покарання, через що доводи апеляційної скарги захисника суд вважає необґрунтованими.
З вищенаведених підстав суд апеляційної інстанції також відхиляє апеляційну скаргу прокурора в частині м`якості призначеного покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2021 року у кримінальному провадженні №0000418, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01.03.2020. по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України змінити в частині призначення покарання ОСОБА_9 , визначення початку строку покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
З вступної частини вироку виключити вказівку про наявність судимості у ОСОБА_9 .
З мотивувальної частини вироку виключити вказівку на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 обставини, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує відповідальність рецидив злочинів.
Вважати засудженим ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання з 01.03.2020. зарахувавши на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_9 зарахувавши попереднє ув`язнення з 01.03.2020. до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суд касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: