ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/329/20-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/496/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/818/496/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старий Салтів Вовчанського району Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованому ФОП « ОСОБА_7 », неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 2006 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Як установив суд, ОСОБА_7 02 серпня 2018 року, приблизно о 18:00 годині, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, разом з потерпілою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебували в магазині «Віконт», за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків. Після чого, ОСОБА_7 на ґрунті конфлікту, що виник раніше, діючи умисно та протиправно, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на припинення тілесних ушкоджень, перебуваючи на той час разом з ОСОБА_9 за прилавком вищевказаного магазину, схопив обома руками за кисті обох рук ОСОБА_9 та почав тягнути її до виходу з магазину, ОСОБА_9 в свою чергу, намагалась протидіяти останньому, проте ОСОБА_7 , не реагував на ОСОБА_9 , та продовжував далі свої протиправні дії, хапаючи ОСОБА_9 , за плечі, за передпліччя обох рук та тягти із-за прилавку, крім того все це супроводжувалось нанесенням ударів ногами. ОСОБА_7 наніс приблизно 2-3удари (точна кількість ударів в ході розслідування не встановлено) по всій площі правої ноги ОСОБА_9 . Виштовхавши ОСОБА_9 , за прилавку, та штовхнувши зі всієї сили на стілець, який стояв позаду неї, від сили поштовху ОСОБА_7 , ОСОБА_9 впала на даний стілець, вдарившись при цьому спиною. Після чого, в той час, коли ОСОБА_9 , знаходилась на стільці, а саме на правому боці тулуба, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, підійшовши до ОСОБА_9 , схопив її за ліву частину голови та вдарив 2 рази правою тім`яною частиною голови, об металеву батарею, яка знаходилась біля стільця.
В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 було спричинено, згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/1640-С/2018 від 16.08.2018, наступні тілесні ушкодження: синці на тулубі, руках та правій нозі та садно на голові, які утворились від ударної дії тупих твердих предметів, за ступенем тяжкості ці пошкодження викликали незначні скороминущі, наслідки, тривалість котрих не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень відповідно до п.п. 2.3.2. б, 2.3.5. « Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Після чого даний конфлікт був зупинений працівницею магазину ОСОБА_10 , та перехожими ОСОБА_11 , та невстановленим чоловіком.

В апеляційній скарзі, обвинувачений посилається на неповноту судового розгляду. Зазначив, що суд не розглянув клопотання про призначення судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості спричинених йому тілесних ушкоджень діями ОСОБА_9 , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 03 серпня 2018 року. На думку обвинуваченого в його діях була наявна самооборона, оскільки ініціатором конфлікту була сама потерпіла. Наголосив, що з моменту вчинення злочину по день ухвалення вироку, минуло майже 2 роки. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі ст.49 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з закінченням передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України строків давності, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 02 серпня 2018 року приблизно о 18 год. вона знаходилася у магазині «Віконт» куди прийшов ОСОБА_7 і став з`ясовувати з нею відносини, став нецензурно лаятися, погрожував, потім наніс їй кілька ударів ногами і схопивши за голову вдарив об металеву батарею, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження. Конфлікт зупиняли Черкашина та незнайомий перехожий чоловік.

Об`єктивність показань потерпілої про вчинення щодо неї за вищевказаних обставин протиправних насильницьких дій ОСОБА_7 та спричинення тілесних ушкоджень, підтверджується також даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 16.08.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , відповідно до якого остання у присутності понятих відтворила обставини вчинення обвинуваченим у приміщенні магазину 02.08.2018 року кримінального правопорушення та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 09/1640-С/2018 від 16.05.2018 року, у ОСОБА_9 виявлено: синці на тулубі, руках та правій нозі та садно на голові, які утворились від ударної дії тупих твердих предметів, за ступенем тяжкості ці пошкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_9 , надані нею при проведенні слідчого експерименту, в цілому не суперечить наявним судово медичним даним в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень.

Крім показань потерпілої, винуватість ОСОБА_7 також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що удари обвинувачений наносив потерпілій ногами та руками. Ніж бачила в руках обвинуваченого, який їй вдалося у нього забрати. У потерпілої в руках нічого не бачила.

Свідок ОСОБА_11 показав, що він повертався з роботи повз магазину « Віконт», де побачив конфлікт між чоловіком та жінкою, що є обвинуваченим та потерпілою за цією справою. Коли він це побачив, вони заходили у двері магазина, через кілька секунд він зайшов у магазин за ними і побачив, як чоловік вдарив жінку головою об металеву батарею, він затримав чоловіка та викликав поліцію.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду внаслідок непроведення судово-медичної експертизи з метою встановлення наявності в нього тілесних ушкоджень, позбавленні підстав.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних клопотань обвинуваченого про проведення судово-медичної експертизи, а клопотання яке додано обвинуваченим до апеляційної скарги по своїй сутті є лише вільним викладенням його бачення обставин, які відбувалися в день вчинення злочину та не містять прохання щодо проведення експертизи.

Доводи скарги обвинуваченого про знаходження його у стані необхідної оборони, є безпідставними.

Згідно приписів ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як слідує із досліджених судом доказів, ніякого суспільно - небезпечного, у тому числі фізичного посягання зі сторони потерпілої щодо ОСОБА_7 не вчинялось, його права, законні інтереси не порушувалися, фізичної шкоди не завдавалося, а тому у обвинуваченого не було ніяких підстав для застосування фізичного насильства і заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 .

Що стосується копії судово-медичної експертизи №322п/п від 03 серпня 2018 року, наданої обвинуваченим, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.11 ст.290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Відповідно до ч.12 ст.290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження, що стороною захисту, зокрема обвинуваченим, було відкрито зазначений судово-медичний висновок, а тому суд не має права допустити відомості, які містяться в ньому як доказ.

Оцінивши зазначенні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом на спричинення потерпілій вищевказаних тілесних ушкоджень, оскільки про це свідчать не тільки показання потерпілої та свідків, характер діяння, спосіб його вчинення, а й дані судово медичних експертиз щодо характеру, локалізації виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень.

Таки чином, належним чином дослідивши і оцінивши зібрані у провадженні докази, у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.125 КК України.

Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в апеляційній скарзі, підстав не вбачається.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 і ч.1 ст.285 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

За змістом цих вимог закону слідує, що суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.12 КК України передбачене ч.1 ст.125 КК України кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе ніж обмеження волі і було вчинено ОСОБА_7 02 серпня 2018 року.

Таким чином, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України дворічний строк давності з дня вчинення злочину станом на 23 лютого 2021 року - закінчився.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності за вищевказаних нереабілітуючих підстав та заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно ч.1 ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: