Номер провадження: 11-сс/813/381/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.12.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 204, ч.2 ст.212 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскарженою ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого в ОВС1 ВРКП СУ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене 19.01.2021 року під час проведення огляду транспортного засобу Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено: тютюнові вироби торгової марки «Leana» у кількості 22 500 пачок (30 коробів) без фільтру, які не обклеєні марками акцизного податку встановленого зразка, виробництва Республіки Молдова; транспортний засіб Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене під час обшуку майно, відповідно до критеріїв, визначених ч.2 ст.167, 170 КПК України, підлягає арешту, є речовим доказом у даному провадженні.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , діючий в інтересах ОСОБА_7 вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, такою, що підлягає скасуванню з наступних причин:

- клопотання слідчого розглянуто судом без власника майна та його представника;
- ОСОБА_7 не є власником вилученої тютюнової продукції, а лише надавав свій автомобіль для перевезення багажу;
- слідчим у клопотанні не надано доказів того, що автомобіль та свідоцтво були використані для виготовлення підакцизних товарів;
- у клопотанні не зазначено, за яким критерієм, у відповідності до ст. 98 КПК України, вилучене майно віднесене до речових доказів, а слідчим суддею належним чином не обґрунтовано, з яких мотивів суд виходив при постановленні оскаржуваної ухвали;
- у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 не є підозрюваним, а тому порушено його право на володіння та користування майном, на яке слідчим суддею накладений арешт.
На підставі вищевикладеного адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання в частині арешту на автомобіль, належний ОСОБА_7 ..
Крім того, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 08.02.2021 року, яке мотивує тим, що оскаржувану ухвалу слідчого судді отримав лише 16.02.2021 року, про час, дату та місце судового розгляду клопотання прокурора про арешт майна не повідомлено, участі у засіданні 08.02.2021 року не приймав.
На підставі цього, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморськогорайонного суду м. Одеси від 08.02.2021 року про накладення арешту на майно.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Щодо строків на апеляційне оскарження.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх проголошення.
Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику та участі власника майна або його представника, копія ухвали їм не направлялась, а відомості щодо дати отримання копії оскаржуваної ухвали в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим апелянт не мав об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу в межах передбаченого законом строку.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний дійшов висновку про поважність пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно визнати такою, що подана у строк та продовжити її розгляд.
Щодо апеляційної скарги по суті.
Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Так, ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
З клопотання слідчого вбачається, що слідчим управлінням ГУ ДФС в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР під № 0000090 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 204, ч. 2 ст. 212 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що невстановленими особами, які тривалий час здійснюють переміщення через державний кордон з метою подальшого збуту на територію України фальсифікованих підакцизних товарів (алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну, який використовується для незаконного виготовляються тютюнових виробів та недоброякісної сировини (спирту), який в подальшому використовується для незаконного виготовлення алкогольної продукції. Незаконно виготовлена алкогольна продукція та тютюнові вироби, виготовляються без будь-яких дозвільних документів та можуть становити загрозу для життя та здоров`я людей, тобто спричинити тяжкі наслідки.
На адресу слідчого управління ГУ ДФС в Одеській області надійшло повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до якого: автомобілем марки Ford Transit здійснюється переміщення тютюнових виробів без марок акцизного податку.
19.01.2021 в період часу 14 год. 30 хв. по 15 год. 30 хв. на підставі ст.234 КПК України, з дотриманням положень ст. 233-237 КПК України, на підставі наданої добровільної згоди громадянина ОСОБА_10 , 1984 року народження, проведено невідкладну слідчу (розшукову) дію огляд транспортного засобу Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 з метою врятування майна, яке могло бути знищене або пошкоджене.
В ході проведення огляду виявлено, та вилучено тютюнові вироби торгової марки «Leana» у кількості 22 500 пачок (30 коробів) без фільтру, які не обклеєні марками акцизного податку встановленого зразка, виробництва Республіки Молдова; транспортний засіб Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 яким здійснювалось транспортування підакцизної продукції без документів щодо їх походження та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Таким чином, в клопотанні слідчого підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищезазначеного обшуку майно є доказом злочину та знаряддям скоєння злочину, а метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також проведення подальших слідчих дій.
Відповідно до ч.1, п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що слідчим доведено, що вилучене майно є знаряддям скоєння злочину у даному кримінальному провадженні, оскільки містить на собі відомості або сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в зв`язку з чим з метою збереження доказу та запобігання ризиків, наклав арешт на вилучене майно.
Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна існувала потреба в перевірці чи має вилучене майно відношення до даного кримінального провадження, чи може вони бути доказом (знаряддям скоєння злочину) у кримінальному провадженні, містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також могли зберегти на собі сліди злочину.
Крім того, апеляційний суд погоджується із тим, що вказані в оскаржуваному рішення слідчого судді речі та автотранспортний засіб необхідні для подальшого проведення судових експертиз, оскільки можуть містити сліди вчинення кримінального правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що на даній стадії досудового розслідування, арештоване майно, зазначене в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали слідчого судді відповідало критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке у відповідності до положень ч.3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги власника майна щодо незаконності ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що питання про доцільність подальшого арешту майна буде перевірено на стадії досудового розслідування на протязі нетривалого часу, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а власника майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України та його повернення.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,
постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.12.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 204, ч.2 ст.212 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4