КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/900/2021
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005374 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Волинської області, громадянки України, зареєстрованої адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаноневинуватою та виправдано за пред`явленим обвинуваченням за ч. 4 ст. 358 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення в тому, що вона наприкінці грудня 2013 року при невстановлених обставинах отримала у своє користування автомобіль «VolkswagenPassat» з номером кузова НОМЕР_1 , який на момент отримання перебував на номерних знаках Республіки Польщата перетнула на вказаному автомобілі державний кордон України. В подальшому в Україні ОСОБА_9 належним чином даний автомобіль не зареєструвала, документи на реєстрацію не отримала, а вирішила користуватись ним на підставі підроблених документів. З цією метою ОСОБА_9 почепила на автомобіль «Volkswagen Passat» з номером кузова WVWZZZ3BZYE143878 номерний знак НОМЕР_2 та при невстановлених обставинах в невстановленому місці та в невстановлений час отримала від невстановленої особи завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію данного автомобіля НОМЕР_3 .
Продовжуючи свої дії спрямовані на реалізацію умислу на використання завідомо підробленого документа 27 травня 2014 року ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 на прохання співробітників УДАІ ГУ МВС України в м. Києві пред`явила заздалегідь підроблене свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу «Volkswagen Passat» з номером кузова НОМЕР_1 .
Крім цього, у подальшому ОСОБА_9 не припинила свої злочинні дії та 25 червня 2014 року отримала від невстановленої особи у своє користування автомобіль марки «Mercedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_4 з номером кузова НОМЕР_5 та підроблене свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля, яким почала користуватись.
Продовжуючи свої дії спрямовані на реалізаціюумислу на використання завідомо підробленого документа 26 червня 2014 року ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 на прохання співробітників УДАІ ГУ МВС України в м. Києві пред`явила заздалегідь підроблене свідоцтво НОМЕР_6 про реєстрацію даного транспортного засобу «Mercedes-Benz Е220» з номером кузова НОМЕР_5 .

Суд визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки в обвинувальному акті зазначається, що ОСОБА_9 отримала від невстановлених осіб завідомо підроблені свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів «Volkswagen Passat» та «Mercedes-Benz Е220» та почала ними користуватися і пред`явила їх співробітникам УДАІ при її зупинці на вказаних в обвинувальному акті автомобілях. Факт підроблення даних документів підтверджується письмовими доказами наданими прокурором та сторонами не заперечується, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Однак, як видно з показань ОСОБА_9 вона не знала, що дані документи є підробленими. З показань свідків інспекторів ДАІ та експертів,допитаних у судовому засіданні вбачається, що для пересічного громадянина встановити факт підроблення документа є проблематичним. Тобто, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_9 знала, що документи якими вона користувалася і пред`являла співробітникам ДАІ є підробленими, а так само, що у ОСОБА_9 був умисел на використання саме підроблених документів.

Показання ОСОБА_9 щодо розвитку подій з оформленням автомобіля «VolkswagenPassat» та користування автомобілем «Mercedes-Benz Е220» під час досудового розслідування не перевірялися та в судовому засіданні не спростовані, отже відсутні підстави беззаперечно стверджувати, що ОСОБА_9 знала, що користується завідомо підробленими документами та пред`являє саме підроблені документи, оскільки з усіх наданих стороною обвинувачення документів вбачається, що було встановлено тільки те, що документи вказані в обвинувальному акті підроблені, а отже у даному випадку відсутні докази суб`єктивної сторони злочину який характеризується прямим умислом.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В доводах апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду про недоведеність вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , є незаконними та необґрунтованими, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Апелянт звертає увагу на те, що суд при визнанні ОСОБА_9 невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, мотивував своє рішення тим, що в її діях відсутня суб`єктивна сторона злочину.
Прокурор зазначає, що вказане твердження суду в повному обсязі спростовується доказами, зокрема: даними, які містяться у відомостях прикордонної служби України про перетин ОСОБА_9 державного кордону на автомобілі; висновком експерта, відповідно до якого ОСОБА_9 використовувала завідомо підроблені документи; показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які зупинили автомобілі під керуванням ОСОБА_9 та перевірили документи на ці автомобілі.
Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_9 в суді першої інстанції свою вину не визнала та надала показання, які, на думку апелянта, спростовуються наведеними показаннями свідків.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а тому відповідно до ст. 409 КПК України підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_12 заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_9 невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення суд виходив з того, що відсутня суб`єктивна сторона злочину, оскільки не доведено, що вона, користуючись автомобілями «Volkswagen Passat» і «Mercedes-Benz Е220», знала, що свідоцтва про реєстрацію цих транспортних засобів підроблені, однак вона їх використовувала.
Такий висновок суду ґрунтується як показаннях обвинуваченої, так і на показаннях експертів ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Перший вказав на те, що пересічна особа, не експерт, не може побачити підробку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а експерт ОСОБА_16 пояснив, що не може відповісти, чи може людина без спеціальних знань встановити підробку документа.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженню всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки як окремо показанням обвинуваченої ОСОБА_9 так і її показанням в сукупності з іншими доказами, які, як вірно зазначив суд, є належними і допустимими.
Так, відповідно до показань обвинуваченої в суді апеляційної інстанції, які є ідентичними з показаннями в суді першої інстанції, вона у знайомого на ім`я ОСОБА_17 придбала на території України автомобіль «Volkswagen Passat», який перебував на реєстрації в Республіці Польща, та був тимчасово ввезений в Україну. Договору купівлі-продажу не укладала, за яку ціну придбала автомобіль не пам`ятає, особисто автомобіль не розмитнювала, на реєстрацію автомобіль в Україні не ставила, довіреності іншим особам на вчинення таких дій від свого імені не давала. В той же час від свого знайомого на ім`я ОСОБА_17 отримала документ про реєстрацію транспортного засобу на своє ім`я в Україні.
Також ОСОБА_9 не могла пояснити, чому в інформації, наданій Міністерством доходів і зборів, зазначено, що у 2014 році вона перетинала кордон у пункті пропуску Ягодинська митниця на автомобілі «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 номер НОМЕР_7 . Обвинувачена заявляє, що через даний пункт пропуску митний кордон України ніколи не перетинала.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що обвинувачена ОСОБА_9 , придбавши автомобіль, який зареєстрований в іншій державі, який тимчасово ввезений на територію України, не уклавши угоду про купівлю автомобіля в установленому законом порядку, не вчинивши жодних дій щодо розмитнення автомобіля, в той же час отримавши від знайомого свідоцтво про реєстрацію автомобіля на території України в регіоні, де вона не була зареєстрована, достеменно знала, що отримане нею свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є підробленим, оскільки воно не отримане у передбаченому законом порядку.
Також непереконливими є показання обвинуваченої ОСОБА_9 стосовно того, що їй не було відомо про підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz Е220». Обвинувачена дала показання, що даний автомобіль їй дав один раз у користування її знайомий на ім`я ОСОБА_18 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 було в салоні автомобіля, після того, як вона надала працівникам на той час міліції даний документ, який виявився підробленим, автомобіль був у неї вилучений та не повернутий, однак знайомий жодних претензій їй з цього приводу не висловлював.
Колегія суддів вважає, що і за даним епізодом обвинувачення, надавши працівникам правоохоронного органу документ про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz Е220», ОСОБА_9 знала, що він підроблений.
Оцінюючи показання обвинуваченою ОСОБА_9 в сукупності з іншими доказами, зокрема висновками криміналістичних експертиз, якими встановлено, що свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів: автомобіля «VolkswagenPassat» з номером кузова НОМЕР_1 номерний знак НОМЕР_2 , і автомобіля «Mercedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_4 з номером кузова НОМЕР_5 є підробленими, та які визнані судом належними, достовірними і допустимими, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 , використовуючи наведені документи, знала, що вони підроблені.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду, яким ОСОБА_9 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Крім того, суд у мотивувальній частині вироку посилається на ст. 373 КПК України, положеннями якої передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі коли не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Однак у наведеній нормі закону передбачені також інші підстави для ухвалення виправдувального вироку, зокрема ті, які визначені пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 КПК України.
В той же час у резолютивній частину вироку суд не посилається на жодну з передбачених законом підстав для ухвалення виправдувального вироку.
За результатами апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 наприкінці грудня 2013 року, отримавши у користування автомобіль «Volkswagen Passat» з номером кузова НОМЕР_1 , який перебував на реєстрації в Республіці Польща, не зареєструвала автомобіль на території України, почепивши на автомобіль державні номерні знаки України НОМЕР_2 та отримавши від невстановленої особи підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , почала користуватись ним. 27 травня 2014 року ОСОБА_9 , у місті Києві на проспекті Правди 5, завідомо знаючи, що свідоцтво НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу «VolkswagenPassat» номерний знак НОМЕР_2 є підробленим надала його працівнику УДАІ ГУ МВС України у місті Києві.
Не припинивши злочинні дії, ОСОБА_9 25 червня 2014 року отримала від невстановленої особи у своє користування автомобіль «Mercedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_4 з номером кузова НОМЕР_5 та підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Будучи зупиненою у місті Києві на вул. Володимирській 15, на прохання працівника УДАІ, знаючи, що документ підроблений, надала свідоцтво НОМЕР_6 про реєстрацію транспортного засобу.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документу.
Вирішуючи питання про призначення покарання колегія судів зазначає, що інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення на час його вчинення було злочином, однак на час ухвалення вироку судом апеляційної інстанції, за класифікацією, визначеною статтею 12 КК України є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк два роки.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироку законної сили минуло три року у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Беручи до уваги те, що останній епізод злочинної діяльності ОСОБА_9 вчинила 26 червня 2014 року, на час ухвалення обвинувального вироку судом апеляційної інстанції сплинули строки, визначені у наведеній нормі закону, незважаючи на те, що ухвалою колегії суддів від 27 вересня 2017 року ОСОБА_9 була оголошена у розшук, оскільки на час ухвалення такого рішення трьохрічний строк, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України сплинув.
З огляду на те, що у даному провадженні приймається рішення про скасування виправдувального вироку, від обвинуваченої клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності не надходило, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від покарання, призначеного за вироком суду.
Керуючись ст.ст. 49, 74, 404, 405, 407, 420КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватою та виправдано за пред`явленим обвинуваченням за ч. 4 ст. 358 КК України, скасувати.
Ухвалити новий вирок. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КПК України ОСОБА_9 звільнити від покарання.
Речові докази по справі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_6 залишити в матеріалах справи. Інші речові докази повернути власникам.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4