Справа № 308/2647/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2
у складі учасників справи:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченогоо - адвоката ОСОБА_5
кримінальне провадження 1-кп/308/234/21
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000054, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 січня 2021 року про обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Концово, Ужгородського району Закарпатської області, гр.. України, з неповною середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимий 23.06.2016 року вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпратської області за ч.3 ст. 152, ч. 2 ст. 296, ст.. 70 КК України до 8 років позбавлення волі, 27.11.2020 року звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 19.11.2020 року на 11 місяців 19 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України,-

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 січня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Судове засідання призначено на 27.04.2021 року .

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання відповідно про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, оскільки обраний раніше запобіжний захід закінчується. При цьому, на думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На вказані ризики, на думку прокурора, вказує ті обставини, що ОСОБА_4 , знаючи про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочину може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити спроби незаконного впливу на свідків та потерпілу у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни наданих раніше показань, що негативним чином позначиться на неупередженості дослідження обставин кримінального правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_4 не має постійного офіційного джерела доходу та, відповідно, засобів для існування, існує високий ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може розпочати нові злочини проти власності з метою задоволення особистих потреб за рахунок незаконного заволодіння чужим майном

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказував, що обвинувачений має постійне місце проживання, намірів переховуватись не має, як і не має наміру знищувати докази у справі, просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилався на те, що невсі вказані прокурором ризики підтверджені, зокрема вважає неможливим вплив на свідків, оскільки всі свідки вже є допитаними в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Дослідивши клопотання сторони обвинувачення, заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, з приводу заявленого клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Даний злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.

Як вбачається з пояснень сторони обвинувачення, на стадії досудового розслідування щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, підставою обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1ст. 177 КПК України, як і відомості щодо особистості ОСОБА_4 ..

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні, вчинити ще одне кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до особливо тяжких (ч. 4 ст. 187 КК України) злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може впливати потерпілу у даному кримінальному провадженні з метою дачі, зміни нею показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. При обранні судом такого запобіжного заходу як домашній арешт обвинувачений отримає можливість впливати на потерпілу за допомогою мобільного зв`язку та мережі «Інтернет», чого він буде позбавлений, перебуваючи в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин суд погоджується з позицією захисту, щодо відсутності ризику впливу на свідків, оскільки всі свідки у вказаному кримінальному провадженні допитані в судовому засіданні.

Однак вказане в сукупності свідчить про наявність ризику впливу на потерпілу, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У суду є також підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше судимий за особливо тяжкий злочин, 27.11.2020 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на 11 місяців 19 днів.

Судом вивчалась можливість зміни запобіжного заходу і, відповідно, застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_4 останній, не працює, не одружений, не має на утриманні дітей, відповідно у обвинуваченого відсутні соціально-стримуючі фактори, і він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Щодо ризику передбаченого п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином,такий ризик суд вважає не доведеним, оскільки прокурором не надано жодного належного доказу на його бгрунтування та вказаний ризик не містить конкретизації.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Посилання захисника, на те, що останній не маю наміру переховуватись та знищувати докази, а також наявність у нього постійного місця проживання не можуть бути безумовними підставами для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні шляхом схилення до дачі завідомо неправдивих показань з метою ухилення від відповідальності.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені корисливо - насильницького злочину, який є особливо суспільно небезпечним, вчиненим в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків можливості обвинуваченого переховуватися від суду, а також незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Разом з тим, суд також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_4 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу. Судом враховано, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Таким чином, за наведених вище обставин, суд вважає за доцільне обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Суд, враховує, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, суд відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього кодексу має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, тому приходить до переконання про недоцільність визначення застави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 187, 193, 196, 197, 309, 314, 315, КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів з 27 квітня 2021 року по 25 червня 2021 року включно.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 визначити до 25.06.2021 року включно.
Копію ухвали для виконання направити начальнику Закарпатської установи виконання покарань № 9 та прокурору Закарпатської обласної прокуратури для контролю.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено та оголошено 28 квітня 2021 року о 13.20 год.

Суддя ОСОБА_1