ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/897/21 Справа № 189/1812/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000427 за апеляційними скаргами прокурора Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився с. Маломихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше судимого:
- 03.12.2018 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 року, визначено остаточне покарання строком 13 років 1 місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 06.09.2019 року.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 27 серпня 2019 року близько 19.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в дворі домоволодіння, в якому він мешкає, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час спільного вживання алкогольних напоїв, зі своєю знайомою - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по раптово виниклому умислу направленому на позбавлення життя, в ході конфлікту взяв із бетонованого покриття поверхні землі, що поруч із стіною господарського приміщення у ліву руку молоток та наніс близько 4 (чотирьох) ударів зажатим в ліву руку молотком в праву скроневу частину голови та в ділянку обличчя ОСОБА_10 , від даних ударів остання впала на землю, дещо на лівий бік, обличчям донизу. В цей час ОСОБА_8 , продовжуючи свій єдиний протиправний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ще наніс близько 4 (чотирьох) ударів, зажатим в ліву руку молотком, в тім`яно-потиличну ділянку голови ОСОБА_10 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, дефекту шкіри та кісток обличчя (рани), крововиливів в м`які покриви голови, перелому кісток основи та склепіння черепу, перелом кісток обличчя. Всі пошкодження на голові у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, яка настала від отриманих тілесних ушкоджень в період часу з 19.30 год. до 24.00 год. 27.08.2019 року, більш точний час в ході судового слідства не встановлений.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2021 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням вимог ч. 1 ст.71 КК України, у виді позбавлення волі строком на 14 років. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 повністю відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Умисні, протиправні дії обвинуваченого, у вчиненні якого його визнано винним, вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.
Разом з тим вважає, що зазначений вирок підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 13 років 1 місяць, судом першої інстанції не дотримано зазначених принципів справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, а також те, що він вчинив умисний особливо тяжкий насильницький злочин в період іспитового строку за попереднім вироком суду, та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, велику суспільну небезпеку кримінального правопорушення, виняткову стійкість та ціленаправленість злочинних намірів ОСОБА_8 , оскільки згідно характеристики, наданої Маломихайлівським сільським головою від 04.09.2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Він є пенсіонером, ніде не працює. Зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Неодноразово був замічений у дрібних крадіжках, має умовний термін покарання.
Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_8 , незважаючи на беззаперечні докази його вини, у скоєному не розкаявся, свою провину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, повністю заперечив, а відтак, на думку прокурора, покарання, призначене ОСОБА_8 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, судом першої інстанції є явно несправедливим через м`якість, і отже, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2021 року скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки апелянт вважає себе невинуватим у скоєному кримінальному правопорушенні, цивільний позов потерпілого не визнає, а кримінальне провадження щодо нього є сфальсифікованим та ґрунтується на припущеннях.
Зазначає, що в день скоєння правопорушення він алкогольні напої не вживав, а потерпілу ОСОБА_10 взагалі не знав і бачив перший раз, а його співмешканка надала неправдиві відомості під час слідчого експерименту під керуванням прокурора.
Зауважує, що вже півтора місяці знаходиться на лікуванні у медичній установі СІЗО №4, тож просить врахувати його поганий стан здоров`я.
Крім того, звертає увагу, що до нього застосовувались недозволені методи з боку працівників правоохоронних органів, а тому, на думку обвинуваченого, колегія суддів та прокурор упереджено до нього ставились через те, що він подав заяву до ДБР.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю - доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Так відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб які беруть в ньому участь а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону, з тим, щоб кожний хто вчинив злочин був притягнутий до кримінальної відповідальності і жоден невинуватий не був покараний.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим кодексом. Змагальність кримінального процесу обумовлює особливу роль суду, який є об`єктивним та неупередженим у дослідженні доказів, та не виступає на стороні обвинувачення або захисту, разом із тим, змагальність не виключає активності суду у дослідженні та перевірці наданих сторонами доказів у справі, яка дозволяє суду об`єктивно оцінювати викладені сторонами правові позиції, усувати сумніви, що виникли у ході судового розгляду, і відповідно, вирішувати кримінально-правовий конфлікт шляхом дотримання встановленої законом процедури постановлення законного, обгрунтованого і вмотивованого рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, повністю ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні і наведених у вироку доказах.
Матеріалами справи з`ясовано, що судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку в цілому, у справі не допущено.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, журналів судового засідання та технічного запису судового розгляду, органами досудового слідства і судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи, тому твердження в апеляції обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
З викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого доводами про непричетність як його до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів погодитись не може. Ці заперечення проти обвинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.
Як свідчать наявні у кримінальному провадженні докази, у показаннях, даних під час судового розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та пояснив, що 27.08.2019 року він був вдома, до них прийшла потерпіла, у неї 24 серпня був день народження, тож вона прийшла з морозивом, шампанським, потім ще за її кошти його співмешканка купувала спиртні напої і харчі для всіх. Як він зрозумів, ОСОБА_10 посварилась зі свекрухою і, як він вважав, після того, як погостювала у них, поїхала до подруги. ОСОБА_10 сама декілька разів телефонувала, їй телефонували якісь знайомі, щоб вона приїздила, повертатись додому, поки не приїде чоловік, як він зрозумів, вона не бажала. Пили коньяк, шампанське, ОСОБА_10 дала 500 грн. однією купюрою, на ці кошти ОСОБА_11 купувала горілку та продукти, у неї власних коштів не було. Випивши він залишив співмешканку з ОСОБА_10 , пішов спати, вранці він прокинувся і пішов на роботу.
Приблизно о 19.00 пішов спати в дім, прокидався, ходив в туалет, співмешканка відпочивала в спальні, він на кухні. В той вечір до них приходив з дівчиною та пивом ОСОБА_12 , син орендатора, був приблизно хвилин 30. Наступного дня вранці обвинувачений прокинувшись, спитав про ОСОБА_10 , співмешканка сказала, що вона вже поїхала, він пішов на роботу, близько о першій дня повернувся, пообідали зі співмешканкою. До них додому неодноразово приїздили, питали про ОСОБА_10 , співмешканка казала, що боїться приїзду поліції. ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що молоток його, а як у його домоволодінні з`явився труп ОСОБА_10 не знає.
Разом з цим, незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, суд цілком законно дійшов висновку, з яким повністю погоджується й колегія суддів, що вина ОСОБА_8 в повному обсязі знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства доказів, а саме показаннями потерпілого, свідків, оприлюдненими і дослідженими матеріалами кримінального провадження.
Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у наданих під час судового засідання поясненнях учасників судового провадження перевіркою наданих матеріалів не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин та кваліфікація дій останнього за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення та дав йому правильну юридичну оцінку.
Визнаючи ОСОБА_8 винним у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив, що ОСОБА_10 була його співмешканкою, вони проживали однією родиною. У ОСОБА_10 24.08.2019 року було день народження, ІНФОРМАЦІЯ_4 вона поїхала в Просяну, 26.08.2019 року приблизно о 9.00 забрав її, сам поїхав у Дніпро, в телефонній розмові сказала, що перебуває у ОСОБА_8 і буде чекати його там. Приблизно о п`ятій вечора приїхав до ОСОБА_8 він помітно нервував, сказав, що вона поїхала на таксі. У ОСОБА_10 було близько 3 тис. грн., ланцюжок і серги. 29.08.2019 року телефон у ОСОБА_10 включився, в цей же день він перевірив будинок ОСОБА_8 , в зв`язку з тим, що ОСОБА_8 зі співмешканкою казали, що ОСОБА_10 поїхала від них в чорному таксі, обдзвонив всіх таксистів.03.09.2019 року заявив в поліцію про зникнення співмешканки. В черговий раз, коли він приїхав до будинку ОСОБА_8 , його мати відчула в подвір`ї трупний сморід, почала кричати, потім побачили у погрібі прикидане тіло ОСОБА_10 і її ногу, коли викликали поліцію, то ОСОБА_8 намагався втекти.
Дані свідчення підтверджуються й показаннями свідка ОСОБА_14 , яка показала, що сівмешканка сина зникла 27.08.2019 року, шукали 7 днів. 03.09.2019 поїхали до ОСОБА_8 , він їх до двору не пустив, вона обійшла домоволодіння, почула трупний запах, викликали поліцію. ОСОБА_11 зізналась про вбивство ОСОБА_10 обвинуваченим , приїхала поліція. Працівники поліції спитали дозволу оглянути домоволодіння, ОСОБА_8 погодився, дав дозвіл і кричав, що можуть шукали де завгодно, всеодно нічого не знайдуть, а потім намагався втекти. Труп був в погрібі, прикритий ганчірками, на вулиці чекав син і односельці, особисто бачила як грузили тіло померлої, бачила її одяг.
Цілком узгоджуються з вищенаведеним і показання свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні показала, що ОСОБА_10 прийшла до них у гості 27.08.2019р. о 10.00 год. з пакетом, в якому було спиртне, давала ще 500 грн. щоб додатково купити спиртні напої та продукти. Спочатку були в хаті, потім поставили на вулиці телевізор і продовжили вживати спиртне. Все що відбувалось пам`ятає погано, бо була в стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений бив ОСОБА_10 молотком по голові, потім молоток поклав біля неї, так вона і пролежала до ранку. Вранці ОСОБА_8 тіло опустив в підвал. Хотів сховати її в іншому місці, копав яму у сусідньому домі, але не зміг витягти з підвалу тіло померлої. З вбитої зняв золото, куди дів, їй невідомо. Поліція забрала їх, коли були в гостях.
З ОСОБА_10 вперше познайомились в той день, вона вийшла з крамниці і запропонувала спільно відсвяткувати її День народження. Пили втрьох, з обвинуваченим та ОСОБА_10 , до 17.00 конфліктів не було, коли вживали спиртні напої на вулиці, сиділи біля сараю, в якому розташований погріб, ОСОБА_10 сиділа на лавці яка хиталась. Обвинувачений посварився з ОСОБА_10 , взяв молоток в ліву руку і почав бити ним ОСОБА_10 по голові, в той час вона сиділа, а він стоячи, ударив десь 4 рази в область лобу і носу, коли ОСОБА_10 упала на щебінь, вдарив ще приблизно 4 рази по голові. Після того, як вбив, вони випили ще, а потім обвинувачений сидів і плакав.
ОСОБА_11 також зазначила, що пропонувала викликати поліцію, але обвинувачений сказав, що заховає тіло в сусідньому домі. Це сталося приблизно о 8-9 год. вечора, а потім близько 10-11год. вечора приїздив ОСОБА_12 з дівчиною, теж спільно випили горілки, пива, розмовляли про роботу, ОСОБА_12 з дівчиною були недовго, випили і пішли. Вранці вона з обвинуваченим прокинулись, поїли. ОСОБА_10 лежала на вулиці, обвинувачений опустив її в погріб, помив у тазу молоток, власні речі, які були у крові також замочив у тазу і пішов рити яму. В той же день ходили в гості до знайомого, випили разом літр самогону. Потерпілий приїздив шукати ОСОБА_10 через два дні, потім ще приходив. Тіло пролежало у погрібі приблизно тиждень. Знайшли ОСОБА_10 свекруха потерпілої та сусідка, коли знайшли, то погрожували.
Надані під час судового розгляду свідком ОСОБА_11 покази повністю підтверджуються і поясненнями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були залучені в якості понятих при проведенні слідчого експеременту за участю свідка ОСОБА_11 . ОСОБА_15 зазначив, що його запросили працівники поліції, коли він проїзжав повз крамницю, а ОСОБА_16 - що його запросили, коли він вийшов посмалити. ОСОБА_16 підтвердив, що ОСОБА_11 під час слідчого експеременту все детально розповіла, показувала, де вживали спиртні напої, де вона особисто сиділа, де обвинувачений взяв молоток, як наносив удари ОСОБА_10 , остання надавала покази добровільно, без підказок, примусу і сторонього впливу, що також підтверджується й відезаписом слідчого експеременту.
Також в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_17 , яка суду повідомила про те, що працює продавчинею. Приблизно 27.08.2019 року ОСОБА_10 заходила в магазин, придбала шампанське, морозиво, горілку і казала, що поїде до подруги, потім передумала і сказала, що зайде тут поряд, до знайомих, пішла до ОСОБА_8 разом з його співмешканкою. В обід взяли пляшку, ковбасу, ввечері ОСОБА_18 скуплялась вже п`яна. Вранці заходив обвинувачений просив товар в борг, на другий день його співмешканка скуплялась вже за гроші, а вже через 3-4 дні знову просили товар у борг. Коли ОСОБА_10 скупилась, то пішла до ОСОБА_19 , від них приблизно 50 метрів до крамниці. В магазині згодом, через декілька днів, став відчутний трупний сморід.
Зазначені покази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_20 , яка суду показала, що вони десятки років жили по сусідству з ОСОБА_8 , фактично не спілкувались, він зловживав спиртними напоями. ОСОБА_11 привіз до себе 1-1,5 роки тому, пили обоє. Як сусіди почули запах, схожий на той, коли розкладається труп, чула крик свекрухи померлої «ось вона».
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що працював разом з ОСОБА_8 , прийшов до нього, 27.08.2019 року, ввечері, за проханням батька, щоб обвинувачений вийшов наступного дня на роботу. Був разом з дівчиною, принесли пиво, разом і випили. У дворі нічого не бачив, було темно, пили пиво, горілку, потім з дівчиною пішли. ОСОБА_8 був випивши, в той день був схвильований, не хотів пускати до будинку.
Показання цього свідка повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_21 , наданими в судовому засіданні, про те, що вони приїхали з ОСОБА_12 в гості до ОСОБА_8 27.08.2019 року приблизно о 22 годині. Стукали приблизно 5-10 хвилин, відчинила ОСОБА_18 , вона була п`яна, сказали що приїхали посидіти, потім вийшов ОСОБА_8 . У дворі нічого не бачили, було темно.
Пояснення вказаних учасників кримінального провадження, надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними, і повністю узгоджуються між собою та з фактичними обставинами справи, а суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні, незмінні та правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими у судовому засіданні.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, чи потерпілий з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочинного діяння у поясненнях цих учасників кримінального провадження не вбачається, а деякі розбіжності в зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, усні показання та процесуальні документи за результатами проведених під час досудового розслідування слідчих дій та інші письмові докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій останнім апеляції.
Не виявлено апеляційним судом й порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Вищезазначений висновок суду підтверджується і дослідженими в судовому засіданні документами, у тому числі:
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.09.2019 року за участю свідка ОСОБА_11 (а.с.108 т.1), яким підтверджується місце скоєння злочину, спосіб, кількість нанесених ударів потерпілій по голові, де знаходився молоток, як потім ОСОБА_8 намагався знищити докази. ОСОБА_11 також показала як ОСОБА_8 вранці перемістив тіло ОСОБА_10 до погрібу. Крім того, вона пояснила як травмувалась цвяхом на лавці і чому в домі на постільній білизні було виявлено сліди її крові. ОСОБА_11 також показала де був схований ОСОБА_8 телефон ОСОБА_10 . Відеозаписом проведення слідчого експерименту підтверджується, що свідок ОСОБА_11 все пояснювала спокійно, добровільно, без зовнішнього тиску і підказок;
- протоколом огляду місця події від 03.09.2019 року і фототаблицею до нього (а.с.114-129 т.1), згідно з яким труп ОСОБА_10 знайдено саме в погрібі будівлі домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_8 . На подвір`ї, біля входу в будівлю з погрібом, на зовнішній стіні будівлі, на трубі, що знаходилась на подвір`ї оглянутого домоволодіння, виявлено плями крові ОСОБА_10 (фототаблиця зображення №4, 12-15 ). Згідно зображення зовнішнього вигляду голови трупу ОСОБА_10 (фототаблиця зображення №7-11 )вона мала тілесні пошкодження саме в області голови;
- письмовою заявою обвинуваченого від 04.09.2019 року (а.с.12), якою підтверджується, що ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції свій одяг, штани типу «Джинси» та чоловічу футболку синього кольору;
- протолом огляду трупа (а.с.130-137 т.1), відповідно до якого труп ОСОБА_10 знайдено у домоволодінні ОСОБА_8 з переламаними кістками скроневої зони правої сторони черепу;
- лікарським свідоцтвом про смерть №137 від 04.09.2019 року (а.с.138 т.1), згідно з яким причиною смерті стало забій мозку, перелом основи та склепіння черепу, відкрита черепно мозкова травма. Основною причиною смерті, відповідно до пп.г) 11.1 лікарського свідоцтва про смерть зазначено, напад з використанням тупого, твердого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експеременту за участю підозрюваного та його захисника ОСОБА_22 від 06.09.2019 року (а.с.141-143 т.1), яким підтверджується, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство при обставинах, зазначених в обвинувальному акті. Сварка і раптові неприязні відносини виникли між обвинуваченим і ОСОБА_10 після образи на адресу ОСОБА_8 з боку ОСОБА_10 . Спочатку ОСОБА_10 запропонувала ОСОБА_11 покинути обвинуваченого і поїхати разом з нею до молодих хлопців, бо обвинувачений вже похилого віку і неспроможній на активне сексуальне життя, на що ОСОБА_11 погодилась, все це обурило обвинуваченого. Продовжуючи вживати спиртні напої, обвинувачений і ОСОБА_10 вчергове посварились і після того, як ОСОБА_10 вдарила обвинуваченого по руці, він схопив молоток та наніс близько чотирьох ударів зажатим в ліву руку молотком в праву скроневу частину голови та в ділянку обличчя ОСОБА_23 від даних ударів остання впала на землю, дещо на лівий бік, обличчям донизу, в цей час ОСОБА_8 наніс ще ОСОБА_10 близько 4 ударів. Відповідно до відеозапису даного слідчого експерименту під час його проведення обвинувачений спокійно, без примусу з боку інших учасників слідчої дії та сторонніх осіб відтворив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, в присутності захисника і понятих розповів, що молоток він тримав біля входу до будівлі погрібу, бо хотів полагодити пошкоджені завіси дверей, що після скоєного, помив його і поклав у будинку саме туди, де він був вилучений при огляді;
- протоколом отримання зразків для проведення експертизи від 06.09.2019 року (а.с.13 т.2), яким підтверджується правомірність отримання зразків крові підозрюваного з участю захисника;
- висновком експерта №5/4.6/765 від 17.09.2019 року (а.с.155-162 т.1), зякого убачається, що слід пальця руки розмірами 26х20 мм вилучений з молотка під час огляду місця події від 03.09.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , придатний до ідентифікації і залишений великим пальцем лівої руки обвинуваченим ОСОБА_8 ;
- висновками експерта №1234/1 від 18.09.2019 року, №1234/2 від 13.09.2019 року, №1234 від 17.09.2019 року (а.с.163-169 т.1) стосовно групової належності групи крові ОСОБА_10 , ОСОБА_8 і ОСОБА_11 ;
- висновком експерта №1234/3 від 25.09.2019 року, відповідно до якого сліди крові, виявлені та вилучені під час огляду на трубі в домоволодінні ОСОБА_8 , належать ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №1234/4 від 02.10.2019 року про те, що виявлені та вилучені під час огляду в домоволодінні ОСОБА_8 сліди крові належать свідку ОСОБА_11 , яка, як встановлено судовим слідством, отримала пошкодження шкіри на сідниці цвяхом лавки, що підтверджується вивченими в судовому засіданні доказами і не суперечить встановленим судом обставинам;
- висновком експерта №137-2019 року ОСОБА_24 від 02.10.2019 року (а.с.184-188 т.1), з якого убачається, що смерть ОСОБА_10 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепу. Крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку, забієм головного мозку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупу та даними додаткових методів дослідження. При експертизі трупа виявлено перелом кісток обличчя, всі пошкодження на голові у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої. Висновком підтверджується також, що дефект шкіри та кісток обличчя, проникаючих в порожнину черепу утворились при обставинах, вказаних під час слідчого експеременту 05.09.2019 року, з участю свідка ОСОБА_11 , внаслідок неодноразових ударів молотком. Смерть ОСОБА_10 настала до проведення судово-медичного дослідження у строки, вказані у постанові;
- висновком експерта №843 від 11.10.2019 року (а.с.192-196 т.1), яким підтверджується, що сліди крові на металевій частині молотка походять від ОСОБА_10 ;
- висновком експерта №137-2019 р «Е» Дод від 18.10.2019 року (а.с.201-203 т.1) відповідно до якого виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворились внаслідок дії молотка, наданого на дослідження;
- рапортом, належним чином зареєстрованим 03.09.2019 року за №4190 (а.с.11 т.2) про те, що о 09.43 надійшло повідомлення зі служби 102 стосовно повідомлення потерпілим ОСОБА_13 про зникнення ОСОБА_10 ;
- рапортом, належним чином зареєстрованим 03.09.2019 року за №4206 (а.с.10 т.2), відповідно до якого надійшло повідомлення зі служби 102 від заявниці, яка зазначила, що о 19.29 за адресою АДРЕСА_1 , біля магазину, в погребі, виявила вбиту жінку, ОСОБА_10 1981р.н. Жінка прикинута землею. Останній раз її бачили у вівторок. ОСОБА_8 зізнався, що вбив її. Чоловік на місці. Заявниця повідомила, що ОСОБА_8 намагається втекти, але син заявниці його тримає;
- висновком судово-психіатричного експерта №247 від 04.10.2019 року (а.с.189-191 т.1), згідно з яким ОСОБА_8 є осудною особою, на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше й виявляє в теперішній час психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Під час інкримінованого йому діяння, у теперішній час також він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Таким чином, що стосується зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції належним чином дослідив ці та інші докази по справі, виклав їх зміст у вироку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
Що ж стосується належності та допустимості в якості доказу протоколу огляду місця події від 03.09.2019 року, суд першої інстанції вірно зазначив про правомірність даного доказу, констатувавши, що обвинувачений ОСОБА_8 під час судового слідства неодноразово наголошував на те, що він добровільно надав право працівникам поліції на огляд власного домоволодіння.
Разом з цим суд першої інстанції цілком обгрунтовано визнав недопустимими доказами письмову заяву явки з повинною ОСОБА_8 (а.с.107 т.1), оскільки на час вчинення кримінального правопорушення ця норма в КПК України вже відсутня, до того ж, в судовому засіданні ОСОБА_8 неодноразово наголошував на тому, що він написав явку з повинною під примусом, коли до нього застосовувався психологічний тиск та фізичні тортури, та додатковий протокол огляду місця за межами домоволодіння ОСОБА_8 , де був сховний мобільний телефон вбитої ОСОБА_10 від 04.09.2019 року за участю ОСОБА_8 (а.с.111-113 т.1), оскільки зазначена слідча дія проведена за участю ОСОБА_8 до повідомлення йому про підозру у відповідності до вимог ст.276-279 КПК України, тобто цей доказ був отриманий з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним, крім того, огляд місця схованки телефону за межами домоволодіння обвинуваченого не має відношення до огляду домоволодіння ОСОБА_8 , здійсненого з його письмового дозволу 03.09.2019 року, тож зазначений протокол від 04.09.2019 року не може вважатись додатковим до огляду домоволодіння.
Отже, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному правопорушенні відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку, за вказаних у вироку обставин та кваліфікація дій останнього ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи ж обвинуваченого про те, що деякі обставини справи всебічно не досліджені, є необгрунтованими, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою досліджені обставини зазначеного у вироку злочину. Під час досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для справи, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність доказів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України є безпідставними.
Посилання ж обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що вищевказане кримінальне правопорушення він не вчиняв, а його співмешканка надала неправдиві відомості під час слідчого експерименту за вказівками прокурора, оговоривши його з метою фальсифікації справи та визнання його винуватим в інкримінованому злочині, апеляційний суд не може вважати слушними, оскільки вчинення умисного протиправного заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_10 саме ОСОБА_8 підтверджується не тільки показами свідка ОСОБА_11 , допитаної судом під присягою, а й іншими дослідженими колегією суддів доказами: показаннями свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертів, речовими доказами. До того ж, свідчення ОСОБА_11 повністю підтверджуються як поясненнями останньої під час проведення 05.09.2019 року слідчого експерименту за її участю, так і показами інших допитаних судом свідків. А з показів присутніх під час проведення зазначеної слідчої дії понятих убачається, що свідок ОСОБА_11 давала покази добровільно, без підказок, примусу і стороннього впливу вона все детально розповідала, показувала, де вживали спиртні напої, де вона особисто сиділа, де обвинувачений взяв молоток, як наносив удари ОСОБА_10 , що також підтверджується й відезаписом слідчого експеременту.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і в своїй апеляційній скарзі заявляв, що всі початкові та досудові заяви і покази давалися ним під впливом фізичної сили з боку правоохоронних органів на момент слідства, і що на нього чинився фізичний і психологічний вплив, у зв`язку з чим вважав обвинувачення, пред`явлене йому за ч.1 ст. 115 КК України, не обґрунтованим та не доказаним.
Апеляційним розглядом встановлено, що 30.10.2019 року ухвалою слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області за заявою ОСОБА_8 в порядку ч.6 ст.206 КПК України по факту психологічного та фізичного тиску на нього було доручено Територіальнму управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м.Полтаві, проведення перевірки викладених ОСОБА_8 фактів.
За результатами досудового розслідування слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_25 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001133 від 21 грудня 2020 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Покровського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України (Т.3, а.п. 47-51).
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на застосування відносно нього органами досудового розслідування недозволених методів ведення досудового слідства у виді психологічного і фізичного насильства, спрямованих на підписання ним зізнавальних показань, після чого він підписав усі документи, які йому надали, про що останній зазначав і в суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду, надумані, та є засобом захисту від пред`явленого обвинувачення шляхом затягування судового розгляду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, як і не визнання вини, постійна зміна показань під час судового слідства та необгрунтовані скарги на стан здоров`я. Проявів же упередження щодо обвинуваченого як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції вивченням матеріалів провадження не виявлено та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Тож, колегія суддів, як і суд першої інстанції вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення цілком підтверджується й даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_22 від 06.09.2019 року (Т.1, а.п. 141-143), і рахувати, що їх було отримано внаслідок застосування щодо обвинуваченого фізичного та психічного тиску з боку правоохоронних органів, є з огляду на наведене безпідставним.
Таким чином, усі вищенаведені докази винуватості ОСОБА_8 є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України. До того ж, колегія суддів критично оцінює позицію обвинуваченого, розглядаючи це як спосіб захисту останнього, та приходить до висновку, що поведінку обвинуваченого в судовому засіданні та його доводи, викладені в апеляційній скарзі та зазначені під час апеляційного розгляду, неможливо розцінювати інакше, ніж захисно-установчу в суб`єктивно складній несприятливій для останнього судово-слідчій ситуації з метою уникнути або пом`якшити покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення.На думку колегії суддів, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку навів досить обґрунтовані і вмотивовані висновки, які в повному обсязі спростовують вищезазначену лінію, побудовану обвинуваченим для уникнення покарання за вчинений злочин.
Апеляційний суд вважає, що в цьому кримінальному провадженні органами досудового розслідування здобуті беззаперечні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а суд першої інстанції, давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про кваліфікацію дій останнього за ч. 1 ст. 115 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.
При вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, яке належить обрати ОСОБА_8 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно керуючись положеннями ст. ст. 50, 65, 66-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів , дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв злочин в період іспитового строку, негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, відповідно до довідок КЗ «Покровська центральна районна лікарня» на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває та протягом останніх 5 років за психіатричною допомогою не звертався, похилий вік та стан здоров`я обвинуваченого, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів як обставини, що обтяжують покарання та відсутність пом`якшуючих покарання обставин.
На цих підставах суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України та остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у вигляді 13 років 1 місяця позбавлення волі, яке, на думку судової колегії, узгоджується з вимогами ст. ст. 50,65 КК України, є цілком справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для скасування вироку та ухвалення апеляційним судом свого вироку у зв`язку з необхідністю призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років є безпідставними та задоволенню в даному випадку не підлягають.
Також колегія суддів вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 цілком правомірно приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від.03.12.2018 року яким ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим роком 1 рік з урахуванням набрання 07.10.2020 року законної сили ухвалою Покровського районного суду від 29.09.2020 року про відмову в задоволенні подання начальника Покровського РС філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_26 про вирішення питання про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності 01.07.2020 року відносно ОСОБА_8 .
До того ж, під час підготовки до апеляційного провадження, перевірки доводів апеляційної скарги та законності висновків суду першої інстанції, було встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року було залишено без задоволення апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , а ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні подання начальника Покровського РС філії Державної установи "Центр пробації" в Дніпропетровській області про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку стосовно ОСОБА_8 - залишено без змін. Тож, з урахуванням вищевикладеного, апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині є необгрунтованими.
Щодо посилання апелянта у своїй скарзі на незадовільний стан здоров`я та не отримання належної медичної допомоги, що унеможливлює, на думку останнього, його перебування під вартою, то апеляційний суд зауважує, що це питання вже було предметом судового розгляду в місцевому суді, за результатом чого суд дійшов висновку, що скарги обвинуваченого на те, що він має купу хронічних захворювнь і не отримує необхідної медичної допомоги є необгрунтованими, оскільки відповідно до довідки №1901 від 13.11.2020 року Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби» у Дніпропетровській та Донецькій областях стан ОСОБА_27 стабільний, ургентного лікування не потребує, знаходиться під наглядом працівників Дніпровської міської медичної частини №4. Крім того, ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні Дніпровської міської медичної частини №4 з діагнозом «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст. ризик 3 СН І», де отримував призначене лікування в повному обсязі. Нових доказів на підтвердження наведених в апеляції обставин відносно цього обвинуваченим не надано та протягом апеляційного розгляду не встановлено, тому доводи обвинуваченого з цього приводу з урахуванням наведеного також не можуть бути задоволені.
Отже, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого такими, що не підлягають задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4